Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та просить встановити факт того, що вона на час смерті свого чоловіка [PERSON] постійно проживала разом із ним. Стислий виклад позиції заявника В обґрунтування заяви посилається на те, що 19 листопада 2005 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від спільного життя вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження, яка є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 27.07.22023 року. [INFO] чоловік заявниці помер. Після його смерті відкрилась спадщина,в яку заявниця має намір вступити. Однак, після її звернення до нотаріуса, їй було відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки нею був пропущений встановлений 6-місячний строк для звернення до нотаріуса, а також, а також через той факт, що заявниця та її померлий чоловік були зареєстровані на день його смерті за різними адресами. Як вказує заявниця, цей факт є безспірним, проти його встановлення ніхто не заперечує. Як вказує заявниця, факт спільного проживання її та її померлого чоловіка можуть підтвердити сусіди, родичі. Даний факт також підтверджується відповідною довідками виконавчого комітету Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області№309 від 05.09.2025 року та №310 від 08.09.2025 року та іншими матеріалами справи. Таким чином, факт факту спільного проживання заявниці разом із її померлим чоловіком необхідний заявниці для реалізації права спадкоємця за законом та подальшого оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки та його встановлення в позасудовому порядку чинним законодавством України не передбачено. Процесуальні дії у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2025 провадження по справі було відкрито. У судовому засіданні заявниця [PERSON] повністю підтримала доводи заяви, просила її задовольнити. Представник зацікавленої особи - Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої повідомляє, що їм відомо, що дана справа розглядається судом, просять справу розглянути без участі представника Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відводів складу суду не мають, задоволення заяви залишили на розсуд суду. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 19 листопада 2005 року між заявницею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Від шлюбу, [INFO] у них народилась донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Затоківською селищною радою м. Білгород-Дністровського Одеської області, яка є інвалідом дитинства, що підтверджується Посвідченням серії [NUMBER] . [INFO] чоловік заявниці помер після тяжкої хвороби, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.10.2022 року, виданим Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 1,3942 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями майна померлого чоловіка заявниці є вона та її дочка [PERSON] . На час смерті батька доньці [PERSON] виповнилося 15 років, тобто вона є такою, що прийняла спадщину у розумінні ч. 4 статті 1268 ЦК України. При зверненні заявниці до нотаріуса їй було відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки нею був пропущений 6-мсячний строк а також через те, що вона та її померлий \~ \~ \~ \~ чоловік були зареєстровані за різними адресами, що підтверджується лисом Завідувача Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори О. Саданова № 1655/02-31 від 26.08.2025 року. Як вказує заявниця, вони разом із померлим чоловіком на день його смерті проживали разом із їх донькою за адресою місця реєстрації її померлого чоловіка [ADDRESS] . Вищевказане підтверджується Довідкою Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 309 від 05.09.2025 року, згідно якої заявниця [PERSON] , яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , у період з 19.05.2007 року по 2024 рік фактично проживала за адресою : [ADDRESS] . Згідно довідки Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 310 від 08.09.2025 року, заявниця [PERSON] , яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , у період з 2007 року по 2024 рік фактично проживала за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується свідками : [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 284 від 21.08.2025 року, [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та постійно проживав за адресою : [ADDRESS] по день смерті. Згідно довідки Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 285 від 21.08.2025 року, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою : [ADDRESS] , інших зареєстрованих осіб не було. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона більше 30 років проживає поруч із заявницею у [ADDRESS] . Заявницю [PERSON] та її померлого чоловіка вона знає дуже давно, пояснила, що приблизно 18 років, від народження їх доньки [PERSON] , особисто знає заявницю та її чоловіка та вони дійсно всі ці роки жили поруч із нею до самої смерті [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою заявниця та її померлого чоловіка та дуже тривалий час проживає по сусідству із ними. Пояснила, що приблизно 18 років, з моменту народження їх доньки заявниця [PERSON] та її померлий чоловік разом з їх донькою проживали у [ADDRESS] . Нормативно-правове обґрунтування У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу(стаття 1258 ЦК України). За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини третьої статті 1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Висновки суду Суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, враховуючи описані вище докази, дійшов висновку, що факт постійного проживання заявниці [PERSON] разом із померлим чоловіком [PERSON] на момент його смерті, доведений в судовому засіданні. Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, докази містять у собі фактичні дані, які пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин. Оцінюючи встановлене, суд прийшов до висновку вважати встановленим факт, що заявниця [PERSON] постійно проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Даний факт є необхідним для реалізації заявницею права спадкування. Враховуючи, що в позасудовому порядку встановити факт постійного проживання з спадкодавцем заявниця не має можливості, досліджені по справі докази в їх сукупності підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, заява підлягає задоволенню. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки встановлення факту спільного проживання разом із померлим чоловіком має для заявниці важливе юридичне значення і вирішити це питання вона може лише в судовому порядку, то за таких обставин суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання заявниці разом із покійним чоловіком [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved