Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~26 березня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії. \~ \~ \~ \~Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у цій справі визначено суддю Корольовського районного суду міста Житомира Петровську М. В. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України\~«Про теплопостачання» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 і «Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Кожному з відповідачів належить по 1/2 частині вказаної квартири. Відповідачі є споживачами послуг централізованого опалення та постачання теплової енергії, що надаються КП «Житомиртеплокомуненерго». Відповідачі не в повному обсязі здійснюють оплату за надані послуги теплопостачання, у зв`язку з чим з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2020 року вони мають заборгованість у розмірі 37 708,00 грн, з яких заборгованість [PERSON] становить 16 354,03 гривень. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2025 року в справі № 296/11438/24 стягнуто з [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, за період з 22 березня 2020 року по 01 листопада 2024 року в розмірі 21 169,50 гривень та відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2020 року, оскільки у вказаний період утворення заборгованості [PERSON] був неповнолітнім. \~ \~ \~ \~Представник позивача зазначає, що відповідальність за сплату заборгованості за цей період (з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2020 року) в розмірі 16 354,03 гривень покладається на матір [PERSON] [PERSON] як законного представника неповнолітнього [PERSON] . \~ \~ \~ \~З урахуванням заяви про виправлення описки в позовній заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] як законного представника неповнолітньої особи (станом на дату утворення заборгованості) [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість\~за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 16\~354, 03 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 гривень. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Петровської М. П. від 15 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за вищевказаним позовом. Постановою Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2025 року частково задоволено апеляційну скаргу представника позивача КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2025 року скасовано та направлено цивільну справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 червня 2025 року, справу передано на розгляд судді Корольовського районного суду міста Житомира Петровській М.В. Ухвалою від 20 червня 2025 року суддею Петровською М.В. заявлено та задоволено самовідвід, цивільну справу №296/3258/25 передано до відділу організаційного забезпечення з розгляду цивільних та адміністративних справ Корольовського районного суду м. Житомира для визначення головуючого судді. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року справу за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії передано на розгляд судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л.М. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М. від 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~Представник позивача Дубравська О. І. у судове засідання не з`явилася, заявою від 19 листопада 2025 року просить розгляд справи здійснювати за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідь на запит суду ВОМІРМП УДМС в Житомирській області повідомив про відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Разом з тим, суд ураховує, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що відповідає вимогам ч. 10 ст. 187, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Суд надіслав рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судову повістку, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідне поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою поштаря про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що отримала судову повістку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом спору в цій справі є стягнення заборгованості за надану комунальну послугу з централізованого опалення, постачання теплової енергії. Період утворення спірної заборгованості - з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2020 року. \~ \~ \~ \~Суд установив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Кожному з відповідачів належить по 1/2 частини вказаної квартири. Наведене підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 листопада 2024 року. \~ \~ \~ \~Також установлено, що спірна заборгованість вже була предметом судового розгляду (справа № 296/11438/24). \~ \~ \~ \~Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 04 березня 2025 року позов КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено частково, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 22 березня 2020 року по 01 листопада 2024 року в розмірі 21\~169,50 гривень; стягнути з [PERSON] на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2009 року по 01 листопада 2024 року в розмірі 37\~523,90 гривень. В задоволенні решти вимог позову судом відмовлено. \~ \~ \~ \~Зміст та обґрунтування вищевказаного рішення суду свідчить, що позивачу відмовлено в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка утворилась з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2020 року, оскільки у вказаний період [PERSON] не досяг повноліття. \~ \~ \~ \~Суд ураховує, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 04 березня 2025 року (справа № 296/11438/24) не оскаржило та рішення набрало законної сили. Наведене свідчить, що позивач фактично погодився з тим, що відповідач [PERSON] не має своїм обов`язком сплачувати спірну заборгованість, а саме: заборгованість, яка утворилась за період з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2020 року. \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з цим позовом, КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заявляє вимогу лише до відповідача [PERSON] як до\~законного представника\~неповнолітньої особи\~ [PERSON] . Представник позивача зазначає, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а тому в період утворення спірної заборгованості саме на неї покладається обов`язок утримання майна, що належало її неповнолітньому сину. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Перелік житлово-комунальних послуг визначений ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частинами другою, третьою та п`ятою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»). Згідно з ч.ч.1, 4 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ст. 359 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України «Тягар утримання майна» встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Згідно з ч. 1 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Досліджені у справі докази свідчать, що заявлені позовні вимоги та їх обґрунтування за своїм змістом фактично є незгодою позивача з рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 04 березня 2025 року (справа № 296/11438/24), яке позивач не оскаржував. Разом з тим, суд ураховує, що позивач заявляє до [PERSON] ретроспективні вимоги «як до законного представника [PERSON] », який станом на дату звернення до суду з цим позовом є повнолітнім. Також суд ураховує, що в основу своїх вимог позивач покладає ту обставину, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , однак не надає доказів на підтвердження вказаної обставини. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідачі перебувають у родинних відносинах. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. При цьому, позивач не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Суд ураховує, що відповідно до позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 01 листопада 2023 року, справа № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. З наведених мотивів суд дійшов для висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 11,\~509,\~526,\~625 ЦК України, ст. ст.\~7,\~8,\~9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: dismissed