Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в у розмірі 1/3 заробітку платника аліментів щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що 03.11.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.\~Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №746. За час спільного проживання у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Проте зазначає, що спільне життя з колишньою дружиною не склалось, оскільки подружжя втратило один до одного почуття поваги та любові, крім того зазначає, що вони люди різних характерів та поглядів на життя. З листопада 2023 кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами. Тому примирення між ними не можливе. Після припинення шлюбних відносин старший син [PERSON] залишився проживати з позивачем, а менший син [PERSON] з відповідачкою. Вказує, що відповідачка добровільно допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, участі у додаткових витратах та вихованні не приймає. Стверджує, що відповідачка фінансово спроможна додатково забезпечувати сина шляхом оплати його гуртків та дозвілля, однак не виявляє жодного бажання цього робити. Додатково вказує, що [PERSON] потребує додаткової уваги та коштів на лікування, оскільки має проблеми зі здоров`ям. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачка аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться, остання працює, здає майно в оренду за 1000 дол.США в місяць, вважає, що з неї слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2024 позовна заява була прийнята до розгляду та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.11.2024 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просила у позовних вимогах [PERSON] про стягнення аліментів відмовити у повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву відповідачка зазначила, що 23.11.2023 позивач змусив відповідачку разом з дітьми покинути їх спільний житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Зазначила, що всі його дії на постійній основі виконувались шляхом домашнього насильства, зловживання алкоголю, вживанням наркотичних засобів, поведінка супроводжувалась нецензурною лексикою, образами та погрозами в її бік, де діти були свідками всього, що відбувалось. В подальшому старший син повернувся проживати до батька. Зазначає, що на її прохання, щоб старший син (так як і молодший) також проживав разом з відповідачкою, збоку позивача була категорична відмова, яка була мотивована тим, що син вже в тому віці, коли має право обирати сам. Також зазначила, що після обмеження відповідачки в праві користування спільним житлом та транспортним засобом, [PERSON] самостійно несе витрати на оренду іншого житла для себе та молодшого сина, оплату за доїзд дитини до навчального закладу та за харчування, витрати на їжу, одяг, гуртки, предмети розвитку і т.д. для дитини. Вважає, що виходячи з норм матеріального права, лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати дитину (дітей) до досягнення нею (ними) повноліття, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Особливо враховуючи той факт, що одна дитина проживає з батьком, а інша з матір`ю. 11.12.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та об`єднано їх в одне провадження. Перейдено до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2025 було задоволено клопотання відповідачки та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без розгляду. Ухвалою суду від 22.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.10.2025 на адресу суду від представника відповідачки надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник зазначив, що на повному утриманні відповідача знаходиться спільна дитини сторін [PERSON] , що підтверджується довідкою про відвідування школи від 04.09.2024 року, Шкільним атестатом від 27.06.2025 року та Договором оренди від 12.11.2024 року. Позивач в утримані молодшого сина не приймає участі. У свою чергу, зазначив, що є незрозумілим, яким чином позивач визначив, що [PERSON] має можливість сплачувати саме одну третю від свого доходу на користь аліментів, оскільки, [PERSON] не було надано до суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, її матеріального становища тощо, що б могло підтвердити його доводи та її фінансову можливість. Зазначив, що [PERSON] не проти сплачувати аліменти, розмір яких передбачений чинним законодавством України, а саме у однієї чверті розмірі на одну дитину, оскільки, у такому разі буде дотримано рівні права та обов`язки батьків відносно дитини. Також вказав, що при поданні позовної заяви, позивачем було зазначено, що у [PERSON] , [INFO] , наявна інвалідність, яка потребує додаткових витрат. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про необхідність постійного лікування, діагностики, реабілітації, специфічного догляду тощо. Позовні вимоги не містять у собі вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину у твердій грошовій сумі. Отже, вважає, що позивачем не доведено, а законодавством не визнано, що наявність у дитини інвалідності зобов`язує суд призначати більшу частку для сплати аліментів, ніж передбачено законом на одну дитину, враховуючи, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] , а рівень її матеріального становища не був доведений та не може бути досліджений судом, що у свою чергу виключає повне задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, наведених у позовній заяві, просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні навів доводи, аналогічні викладеним у додаткових поясненнях, зазначив, що чинним законодавством не передбачено стягнення на одну дитину аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу, вважає такі вимоги завищеними та несправедливими, а тому вважає за допустим задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів частково у розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 03.11.2007 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №746, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище чоловіка пілся одруження [PERSON] , прізвище жінки після одруження [PERSON] . За час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: - син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки №222 від 01.04.2024, виданої ОСББ «Легоцького», [PERSON] з 01.01.2024 дійсно проживає на постійній основі із сином [PERSON] , 2009 р.н., в квартирі [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становища дитини; стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З огляду на те, що відповідачка є матір`ю дитини, що вона є особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, та беручи до уваги те, що відповідачка має на утриманні ще одного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в у розмірі 1/4 частки всіх доходів платника аліментів. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам\~СК України. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1\~статті 192 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачки також слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі, який діяв на момент подачі позову до суду, а саме 1211,20 грн. На підставі ст. ст. 141, 150, 180-182, 184, 191 Сімейно кодексу України,

Outcome: partial