Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

\~\~ В травні 2025 року з Соборного районного суду міста Дніпра до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла за підсудністю позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8560 грн та судових витрат у розмірі 2422,4 грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 14.11.2019 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №92273 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000 грн.; дата надання кредиту: 14.11.2019 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8560 грн, яка складається з: - прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн.; - прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6560,00 грн. Згідно п.2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п.2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч.7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п.2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 24.02.2025 року, відповідно до якої 14.11.2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Умовами п.6.1 Договору визначено, що цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. На виконання вимог ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 92273 від 14.11.2019 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №92273 від 14.11.2019 року в сумі 8560 грн. та 2422,40 грн. судового збору. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 21 липня 2025 року від позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином. Заперечень від представника позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, не надходило. 30 липня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві відповідач не погоджується з позицією позивача та звертає увагу суду, що матеріали справи не містять доказів щодо видачі кредитних коштів, ознайомлення відповідача з умовами кредитування, на які посилається фінансова установа, доказів укладання договору та відсутність повного розрахунку заборгованості, відомостей щодо часткового погашення заборгованості та виписки по рахунку. Відповідач вважає, що розрахунок заборгованості, викладений представником позивача у змісті позовної заяви, не є первинним обліковим бухгалтерським документом, його зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може бути доказом наявності заборгованості, яку просить стягнути позивач. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що позивачем не надано виписки по особовому рахунку відповідача чи довідки про рух грошових коштів на рахунку позичальника, які є первинними документами та належним підтвердженням використання кредитних коштів, наявності та розміру заборгованості жодного з перелічених розрахункових документів, яким би підтверджувалось здійснення кредиторами грошового переказу [PERSON] . Згідно умов зазначеного договору кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. У договорі під "товариством" виступає ТОВ «Займер», однак платіжне доручення на переказ коштів саме від вказаного товариства, в матеріалах справи відсутнє. Порядок розрахунків, який визначений у договорах, відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», не передбачає їх здійснення через посередника. Відповідач вважає, що позивачем не надано таких доказів, тому видача кредиту відповідачу та розмір його заборгованості за кредитними договорами належним чином не підтверджується. Також, на думку відповідача, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази про повне виконання ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» обов`язку про оплату згідно договору факторингу ціни договору у передбачені строки. Враховуючи наведене, відповідач вважає за доцільне наголосити, що у справі відсутні достатні та допустимі докази, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок, набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. На думку відповідача, позивач не довів наявність у нього права вимоги за кредитним договором № 92273 від 14.11.2019 року, а отже, порушення свого права. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що наданий позивачем Витяг з реєстру боржників (без дати його складання та порядкового номеру боржника в реєстрі боржників) не обґрунтовує позовні вимоги позивача. Належним доказом наявності у переліку боржників відповідача [PERSON] , право грошової вимоги щодо якого відступається за договором факторингу, є саме Реєстр боржників, який підписується сторонами, у паперовому вигляді. При цьому, позивачем до позовної заяви не додано підписаного уповноваженими особами Акту приймання-передачі Реєстру боржників, що є Додатком № 4 до договору, а формування такого документа як витяг з Реєстру боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту Витягу з реєстру боржників вбачається, що наданий Витяг з реєстру боржників, як Додаток до договору факторингу від 24.12.2021 року, підписаний зі сторони ТОВ «Кеш Ту Гоу» - І.С. Осипенко, тоді як сам договір факторингу від 24.12.2021 року від ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» підписаний директором О. Бондаренко. Крім того, відомості, що зазначені у Витязі з реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. У Витязі не вказана ні дата його складання, ні порядковий номер боржника у реєстрі боржників. Таким чином, відповідач вважає, що витяг з Реєстру боржників за договором факторингу, не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності. Виходячи із цього, на думку відповідача, вбачається, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що враховуючи особливості предмета спору, ціну позову 8560,00 гривень, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, на думку відповідача, вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу є необгрунтованими, значно завищеними, є такими, що перевищують ціну позову, а тому задоволенню не підлягають. 11 серпня 2025 року від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути понесені судові витрати. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що згідно з матеріалами справи, між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Відповідно до встановленого алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі Первісного кредитора, що застосовується з метою акцепту оферти та належного укладення електронного договору, позичальнику надається можливість перейти за посиланням на відповідну вебсторінку, де він має змогу ознайомитися з умовами публічної оферти, яка містить усі істотні умови договору відповідно до вимог цивільного законодавства. Додатково, для підтвердження волевиявлення, на номер мобільного телефону, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту, направляється SMS-повідомлення із відповідною інформацією. Позивач стверджує, що позичальник має можливість завантажити собі на персональний комп`ютер проект договору (оферту) в електронному вигляді, як це передбачено п.2 ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Первісним кредитором генерується та відправляється, на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальнику в доступній формі роз`яснюється, що у разі згоди з умовами оферти, для її акцепту необхідно ввести на відповідній сторінці одноразовий ідентифікатор, надісланий на вказаний номер мобільного телефону, та натиснути кнопку «ТАК». Сукупність цих дій становить підписання електронного договору шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач звертає увагу суду, що у конкретному випадку відповідач здійснив усі передбачені дії отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи, як належний доказ укладення електронного договору. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, позивач вважає, що доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів, позивач зазначає, що ні Первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, позивач звертає увагу суду, що відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Отже, позивач стверджує, що на виконання пункту 1.4 Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 14.11.2019 о 15:18:05 було проведено транзакцію на суму 2 000,00 грн, маска картки [NUMBER] . За таких обставин, позивач вважає, що Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( [NUMBER] ), реквізити якої були надані самим Позичальником. В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону. Окрім цього, позивач вважає, що посилання відповідача на начебто обов`язок позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта, є помилковими, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже - формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021. Відповідно до його умов, первісний кредитор за плату відступив новому кредитору належні йому права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Згідно з цим Реєстром, позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Представником позивача до позовної заяви, було долучено належним чином засвідчений Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу, який оформлений у відповідності до ч.1,2 ст.95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року за №1000/5. Отже, позивач вважає, що надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги, а твердження відповідача про не доведення такого факту є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Позивач також зазначає, що зважаючи на те, що за вищезазначеним Договором про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги щодо великої кількості кредитних договорів, інформація по яких не має відношення до розгляду цієї цивільної справи у суді, позивачем додано належним чином засвідчену копію витягу з Реєстру з боржників до Договору факторингу. Таким чином, на підставі договору факторингу та доданого до нього Реєстру боржників, підтверджується факт переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача. Окрім цього, разом з позовною заявою було долучено платіжне доручення № 1653 від 02.11.2021 року, платіжне доручення № 1672 від 23.11.2021 року та платіжне доручення № 432 від 02.11.2021 року як підтвердження сплати відповідно до умов договору факторингу. У зв`язку з цим, позивач вважає, що доводи відповідача щодо відсутності такого переходу є безпідставними та необґрунтованими. Також, позивач вважає, що ним належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню. 12 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з недоведеністю та необгрутнованістю позовних вимог. В письмових запереченнях відповідач наголошує, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази», що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Відповідач звертає увагу суду, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав виписку з особового рахунка за кредитним договором № 92273, однак вказаний документ підписаний самим позивачем, який не був стороною кредитного договору та фактично кредитні кошти відповідачу не видавав. Також, позивач зазначає, що на виконання вимог п.2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів та на підтвердження виконання Товариством п.2.4 Кредитного договору, проте, позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором від 14.11.2019 року, а також доказів, що платіжна картка № [NUMBER] належить [PERSON] . Відповідач зазначає, що вищезазначений кредитний договір, не містить даних повного номера платіжної картки, прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки та не підтверджує факту перерахування грошових коштів саме [PERSON] . За таких обставин, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що виписка з особового рахунку та інші долучені документи, які не являються первинними бухгалтерськими документами є належними, допустимими та достовірними доказами, що підтверджують перерахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000,00 грн., за кредитним договором від 14.11.2019 № 92273. Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. На думку відповідача, позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, не надав належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже і дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору. Враховуючи викладене, відповідач вважає що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та не надав обгрунтованого розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим неможливо перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування цими кредитними коштами, проведення споживачем оплати (за наявності платежів) на погашення кредитної заборгованості, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Щодо витрат на правову допомогу, враховуючи категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснений адвокатом на загальну суму 10500 грн. відповідач вважає таким, що не є співмірним зі складністю справи, часом (5годин) витраченим адвокатом на складання позовної заяви. Крім того, позовна заява подана через систему електронний суд, а отже вартість канцелярських витрат на виготовлення копій документів та відправку поштової кореспонденції у сумі 500 грн є необгрунтованими. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 14.11.2019 року між первісним кредитором ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту №92273, який підписаний відповідачем шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п.6.8 Договору) (а.с.24-26). Відповідно до п.п.1.1-1.2 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 13.12.2019 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована (п.1.3 Договору). Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було відправлено його на номер мобільного телефону 04.02.2021 року, що підтверджується Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Займер» (а.с.10). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №92273, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8560 грн, яка складається з: - прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 грн.; - прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 6560,00 грн. Згідно п.1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п.1.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (п.7 Договору). Відповідно до п.6.1 Договору цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. На підтвердження виконання Товариством п.1.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якої 14.11.2019 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (а.с.26). 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.17-). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с.9). В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 1653 від 02.11.2021 року, платіжне доручення № 1672 від 23.11.2021 року та платіжне доручення № 432 від 02.11.2021 року, як підтвердження сплати відповідно до умов договору факторингу (а.с.24-25). Позивачем разом з відповіддю на відзив надано Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 28.10.2021 року до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року та реєстр боржників до даного договору факторингу. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 28.10.2021 року до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «Займер» передав, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняв Реєстр боржників від 28.10.2021 року кількістю 25984. Згідно реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Позивачем на\~адресу [PERSON] \~була направлена\~вимога про\~дострокове виконання\~зобов`язань за\~Кредитним договором\~№ 92273\~від 14.11.2019\~року,\~проте станом\~на дату\~подачі позову\~зазначена вимога\~була залишена\~Відповідачем без\~виконання (а.с.7). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Позивачем надано суду письмову форму укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Займер» Договору про надання фінансового кредиту № 92273 від 14.11.2019 року. У пункті 7 «Реквізити та підписи сторін» вищезазначеного договору зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв KL4490, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.15 зворот). Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Отже, договір за №92273 від 14.11.2019 року між первісним кредитором та відповідачем підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Крім цього, у вищевказаному договорі та додатку до нього наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Суд звертає увагу на те, що станом на момент розгляду справи кредитний договір недійсним не визнавався. Таким чином, ТОВ «Займер» виконало вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надало відповідачу кредитні кошти, що не спростовано відповідачем. Щодо доводів відповідача про ненадання банком первинних фінансових документів на підтвердження факту видачі кредиту, то такі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 25.02.2025 щодо перерахування кредитних коштів в сумі 2000 грн. за договором № 92273, у якій зазначено номер банківської картки для перерахування кредитних коштів, який збігається з номером, вказаним у кредитному договорі. Крім того, факт видачі кредитних коштів підтверджується випискою з особового рахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 в рамках справи № 278/2177/15-ц, у якій зазначено про те, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Також, суд вважає, що боржник, маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. Заперечуючи проти отримання кредиту, відповідач не надав суду доказів, які б спростували факт видачі та користування кредитними коштами. Таким чином,\~судом встановлено,\~що ТОВ\~«Займер» виконало\~свої обов`язки\~за Договором\~про надання\~споживчого кредиту\~№ 92273\~від 14.11.2019\~року,\~в той\~час як\~відповідач належним\~чином не\~виконав взяті\~на себе\~зобов`язання та\~згідно матеріалів\~справи має\~заборгованість перед\~ТОВ «ФК\~КЕШ ТУ\~ГОУ» в\~сумі 8560\~грн.,\~яка складається\~з простроченої\~заборгованості за\~сумою кредиту\~в розмірі\~2000\~грн.\~та простроченої\~заборгованості за процентами в розмірі 6560 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. 21 липня 2025 року від позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. Крім того,\~на підтвердження\~понесених позивачем\~судових витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~до позову\~долучено договір\~про надання\~правничої допомоги\~від 29.12.2023\~року,\~який укладений\~між адвокатом\~Пархомчуком С.В.\~та ТОВ\~«ФК «КЕШ\~ТУ ГОУ»; додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2023 року; акт про отримання правової допомоги від 08.07.2025 року, відповідно до якого адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» види послуг на загальну суму 10500 грн; платіжну інструкцію №39447 від 08.07.2025 року про оплату на користь [PERSON] 10500 грн; рахунок від 08.07.2025 року про оплату правничої допомоги (а.с.11-13). Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона,\~яка зацікавлена\~у відшкодуванні\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~повинна вжити\~необхідних заходів\~для їх\~стягнення з\~іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Тому суд, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує клопотання відповідача про зменшення судових витрат на правову допомогу, а також те, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 3000,00 грн витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Крім того, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial