Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

21 травня 2025 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 05 жовтня 2022 року близько 22 год. 00 хв. поблизу с. Вербка Летичівської ТГ Хмельницького району Хмельницької області на автодорозі «М-30», сполученням «Стрий-Ізварине» відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій [PERSON] , [INFO] , випав з автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , який транспортували на евакуаторі марки «Mercedes-Benz Sprinter» 3500», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 72 смерть [PERSON] настала від відкритої черепно-мозкової травми. Вказана відкрита черепно-мозкова травма могла утворитися від дії тупого твердого предмета із переважаючою травмуючою поверхнею (про що свідчить характер переломів) як наслідок удару таким предметом, так і при падінні та ударі об такий. Тілесні ушкодження виявленні на тілі трупа [PERSON] могли утворитися під час падіння на асфальтобетонне покриття з рухомого автомобіля. За фактом ДТП Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області 06.10.2022 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022240000000426. Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями та настання його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. 13 лютого 2023 року слідчим ВРЗ СТ СУ ГУНП в Хмельницькій області кримінальне провадження № 12022240000000426 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбачено ч. 2 ст. 286 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, складу даного кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивачі зазначають, що внаслідок вищевказаної ДТП було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема: синові [PERSON] ; матері [PERSON] ; батькові [PERSON] . Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 3500», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT1239498 чинного на дату ДТП. Представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України № 1961-IV із заявами на виплату страхового відшкодування. Проте, листом відповідач повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Отже, відповідач прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, що стало підставою для звернення позивачів до суду за захистом своїх порушених прав на страхове відшкодування. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є: син [PERSON] , матір [PERSON] , батько [PERSON] та дружина [PERSON] . Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80\~400 грн. 00 коп. та виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, частка яка припадає на кожного становить 20\~100 грн. 00 коп. Щодо відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, то мінімально гарантований загальний розмір такого страхового відшкодування, обрахований відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV, становить 241\~200 грн. 00 коп. Право на таке відшкодування мають син померлого [PERSON] (який на момент смерті батька був неповнолітнім) та його непрацездатна мати [PERSON] . Отже частка, яка припадає на кожного, становить 120\~600 грн. 00 коп. Позивачі зазначають, що оскільки граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку у сумі не може перевищувати 260\~000 грн. 00 коп., у такому випадку, страхове відшкодування, яке належить для виплати позивачам становить 260 000,00 грн., яке складається з: 60 300,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року, 199 700,00 грн. в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для дитини (14-18 років) та непрацездатної матері п. 27.2. ст. 27 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року Отже, підсумовуючи викладене, позивачі просять суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС»: користь [PERSON] 99\~850 грн. 00 коп. страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника; 20\~100 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди; 12\~112 грн. 00 коп. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги; 2\~343 грн. 13 коп. пені; 839 грн. 65 коп. інфляційних збитків; 226 грн. 75 коп. 3% річних; на користь [PERSON] 99\~850 грн. 00 коп. страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника; 20\~100 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди; 12\~112 грн. 00 коп. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги; 2\~343 грн. 13 коп. пені; 839 грн. 65 коп. інфляційних збитків; 226 грн. 75 коп. 3% річних; на користь [PERSON] 20\~100 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди; 9\~084 грн. 00 коп. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги; 392 грн. 64 коп. пені; 140 грн. 70 коп. інфляційних збитків; 38 грн. 00 коп. 3% річних; в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки та пеня, зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних та пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 26 травня 2025 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19 червня 2025 року представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що дійсно 05 жовтня 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» 3500», реєстраційний номер [NUMBER] , із завантаженим на нього автомобілем «Volkswagen Transporter», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої загинув [PERSON] . Разом з тим зазначив, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.\~Так,\~у постанові\~про закриття\~кримінального провадження\~від 17.02.2023\~року зазначено,\~що «причинно-наслідковий\~зв`язок між\~діями водія\~ [PERSON] \~та пасажира\~ [PERSON] \~відсутній,\~оскільки надання\~ [PERSON] \~згоди на\~перевезення пасажира\~ [PERSON] \~у встановлений\~спосіб та\~подальше його\~перевезення жодним\~чином не\~могло вплинути\~на суб`єктивне\~рішення [PERSON] \~покинути транспортний\~засіб,\~у якому\~здійснювалось його\~перевезення,\~під час\~здійснення руху\~водієм [PERSON] .\~Кримінальне провадження\~№ 12022240000000426за ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, складу даного кримінального правопорушення. Згідно п. 32.1 ст. 32 Закону № 1961-IV Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Згідно ст.\~37.1.1.\~цього ж\~Закону підставою\~для відмови\~у здійсненні\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати)\~є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. У зв`язку з наведеним, ПрАТ «СГ «ТАС» відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування, що повністю відповідає вимогам закону. Представник відповідача у відзиві також зазначає, що оскільки відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СГ «ТАС», тому і відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог, зокрема стягнення інфляційного знецінення коштів, пені та 3 % річних, а також і щодо стягнення з відповідача судових витрат. 23 червня 2025 року представниця позивачів [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому наголосила, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на встановлену законодавством презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зазначає, що у своєму відзиві відповідач не надає жодного доказу, який би підтвердив наявність непереборної сили, або умислу потерпілого ( [PERSON] ), відповідно страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, який сталася за участю забезпеченого транспортного засобу внаслідок якого заподіяно шкоду життю потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Також, звертає увагу, що в постанові про закриття кримінального провадження № 12022240000000426 не встановлено умисного завдання шкоди пасажиром [PERSON] . Актом службового розслідування від 13.10.2022 року в розділі 3 зазначено: «… солдат [PERSON] внаслідок особистої необережності випав з евакуйованого автомобіля на проїжджу частину та загинув на місці події.». Тобто з вищенаведеного можна зробити висновок, що в діях пасажира [PERSON] наявна форма вини у вигляді необережності, а не умислу, як зазначає відповідач. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження щодо нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоду. Отже, представниця позивачів вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.1. ч. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року неправомірна, тому просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 10 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явились, їх представниця [PERSON] у відповіді на відзив заявила клопотання про розгляд справи у її та позивачів відсутності, вимоги позову підтримала. Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, відношення до позовних вимог виловив у відзиві на позов. Дослідивши наданні докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом об`єктивно встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії акту службового розслідування від 13 жовтня 2022 року, затвердженого командиром військової частини [NUMBER] , автомобіль Volkswagen Т4, на якому пересувався солдат [PERSON] , був розміщений на евакуаторі марки Mercedes-Benz Sprinter ( [NUMBER] ) під керуванням громадянина [PERSON] , старший сержант [PERSON] пересів у кабіну автомобіля-евакуатора, а солдат [PERSON] залишився у автомобілі який евакуюють. Під час продовження руху 05.10.2022 року близько 23:16 на автомобільній дорозі М-30 сполученням Хмельницький-Вінниця, поблизу с. Вербка, Хмельницького району, Хмельницької області військовослужбовець призваний за мобілізацією солдат [PERSON] в наслідок особистої необережності випав з евакуйованого автомобіля на проїжджу частину та загинув на місці події. Причини та умови смерті військовослужбовця призваного за мобілізацією гранатометника другого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] є отримання поранень несумісних із життям внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Загибель вказаного військовослужбовця не пов`язана із захистом Батьківщини та безпосередньою участю у бойових діях щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проходженням військової служби. На час настання події, солдат [PERSON] в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, а також, загибель вказаного військовослужбовця не пов`язана з вчиненням ними кримінального чи адміністративного правопорушення. Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 17 лютого 2023 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькім області старшого лейтенанта поліції Корольчука М.П., 05.10.2022 року близько 22 год. 00 хв., поблизу с. Вербка Летичівської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, на автодорозі «М-30», сполученням «Стрий-Ізварине», на узбіччі дороги виявлено труп військовослужбовця ЗСУ [PERSON] , який випав з автомобіля Volkswagen Transporter», р.н. [NUMBER] на польській реєстрації, якого транспортували на евакуаторі «Mercedes-Benz Sprinter 3500», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] з м. Пирятин до м. Хмельницького. Від отриманих травм [PERSON] загинув на місці пригоди. Відділом розслідування злочині у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області 06.10.2022 року по вказаному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12022240000000426 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 286 КК України та проведено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. При проведенні досудового розслідування призначено судово-токсикологічну експертизу. Згідно висновку експерта № 1471 судово-токсикологічної експертизи від 17.10.2022 року у крові та сечі [PERSON] виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові - 0,63 %о, в сечі - 1,07 %о. За результатами проведення судово-медичної експертизи трупа [PERSON] отримано висновок експерта № 72, від 26.10.2022 року, у якому вказано, що причиною його смерті є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, субдуральних крововиливів (під твердими мозковими оболонками) в задніх черепних ямках по 20 мл з кожної сторони, субарахноїдальних крововиливів (під м`якими мозковими оболонками) по конвекситальній поверхні обох лобних та обох скроневих часток і в діляночці мозочку, внутріщньомозкових крововиливів в сірій речовині по базальних поверхнях правої та лівої лобної і правої та лівої скроневих часток, забою речовини головного мозку в товщі моста, з місцями прикладання травмуючої сили у вигляді забійних ран у волосяній частині голови в потиличній ділянці по середній лінії та у волосяній частині голови в задніх відділах лівої тім`яної ділянки, крововиливів на внутрішній поверхні м яких тканин голови в задніх відділах лівої тім`яної ділянки та в потиличній ділянці по середній лінії, що в сукупності супроводжувались набряком головного мозку, який і виявився безпосередньою причиною смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними в момент заподіяння та в даному випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті, а також інші легкі тілесні ушкодження. Вказана відкрита черепно-мозкова травма могла утворитися від дії тупого твердого предмета із переважаючою травмуючою поверхнею (про що свідчить характер переломів) як внаслідок удару таким предметом, так і при падінні та ударі об такий. Тілесні ушкодження виявленні на тілі трупа [PERSON] могли утворитися під час падіння на асфальтобетонне покриття з рухомого автомобіля. Також у межах досудового розслідування за результатами виконання експертизи технічного стану транспортного засобу отримано висновок експерта № СЕ-19/9618-21/9282-ІТ від 01.11.2022 року, яким встановлено, що на момент замок правих бічних зсувних дверей перебував у працездатному стані та належно виконував свої конструктивні функції; ознак які б свідчили про непрацездатність замка правих бічних зсувних дверей, а також самовільне відмикання зачиненого замка, без дії на дверні ручки, не встановлено. Таким чином, слідчий у постанові зазначив, що виходячи з сукупності фактів, встановлених під час досудового розслідування, існує достатньо підстав вважати, що причинно-наслідковий: зв`язок між діями водія [PERSON] та пасажира [PERSON] - відсутній, оскільки надання [PERSON] згоди на перевезення пасажира [PERSON] у встановлений спосіб та подальше його перевезення жодним чином не могло вплинути на суб`єктивне рішення [PERSON] покинути транспортний засіб, у якому здійснювалося його перевезення, під час здійснення, руху водієм [PERSON] . Також вказав, що зазначене кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, підлягає закриттю у зв`язку із тим, що досудовим розслідування встановлено відсутність такої обов`язкової складової об`єктивної сторони складу злочину як причинно-наслідковий зв`язок, тобто склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відсутній. На підставі вищевикладеного, кримінальне провадження № 1202224000000426 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановою від 17.02.2023 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, складу даного кримінального правопорушення. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 3500», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT1239498 чинного на дату ДТП (копія витягу з Централізованої бази даних МТСБУ додана до позовної заяви). У зв`язку з наведеним, представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачами до відшкодування вимог, містились: 60\~300 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-IV; 241\~200 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, встановленої п. 27.2. ст. 27 Закону України № 1961-ІV. Своїм листом № 08782/7125/ТС від 29.04.2025 року відповідач повідомив представника позивачів про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (копія листів додається до позовної заяви). Позивачі не погоджуючись з такою відмовою звернулись до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV\~від 01.07.2004\~року(який діяв на момент настання ДТП) (далі Закон № 1961-IV) встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону № 1961-IVпередбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IVшкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Стаття 27 Закону № 1961-IVдо поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 554/858/19. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи (відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки). Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Як встановлено судом, постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькім області старшого лейтенанта поліції Корольчука М.П. від 17 лютого 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 1202224000000426 від 06 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування встановлено, що існує достатньо підстав вважати, що причинно-наслідковий: зв`язок між діями водія [PERSON] та пасажира [PERSON] - відсутній, оскільки надання [PERSON] згоди на перевезення пасажира [PERSON] у встановлений спосіб та подальше його перевезення жодним чином не могло вплинути на суб`єктивне рішення [PERSON] покинути транспортний засіб, у якому здійснювалося його перевезення, під час здійснення, руху водієм [PERSON] .. За такого, має місце відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 286 КК України, а саме відсутність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненими діями та наслідком. При цьому, за змістом пункту 32.1 статті 32 Закону № 1961-IVстраховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхове відшкодування за страховим полісом відшкодовується потерпілій третій особі в разі настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу. Вказаною нормою ЦК України і нормами Закону № 1961-ІV\~закріплено, що для відшкодування шкоди, необхідно встановити наявність підстав покладення цивільно-правової відповідальності на водія забезпеченого транспортного засобу. Отже, для покладення на страхову компанію обов`язку по відшкодуванню шкоди (страховиком) необхідно встановити наявність підстав для настання цивільно-правової відповідальності страхувальника, а саме: неправомірна поведінка (дії або бездіяльність, що порушують норми законодавства чи договір), шкода (збитки) (матеріальні збитки, які є наслідком протиправної поведінки), причинний зв`язок (об`єктивний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою) та вина (психічне ставлення особи до вчиненого (умисел або необережність), якщо інше не передбачено законом чи договором). Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», де у п. 2 зазначив, що для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд висновує, що вини водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 05.10.2022 року, внаслідок якої загинув [PERSON] , не встановлено. Також, матеріалами справи не доведено, а судом не встановлено, що дії водія [PERSON] були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями (бездіяльністю) і шкодою (смертю [PERSON] ). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки, а обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог норм ЦПК України позивач повинен довести обставини, на які він посилається в позовній заяві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачі посилаються, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, надав об`єктивну оцінку наявності порушених прав чи інтересів позивачів на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачами спосіб захисту порушених прав тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушених прав позивачів, та дійшов висновку про недоведеність позивачами належними та допустимими доказами наявності порушених їх прав відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС», що є підставою для прийняття судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено, під час звернення до суду позивачі були звільненні від сплати судового збору, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed