Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У липні 2025 року позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 73186624 від 20.02.2025 року в розмірі 16125 грн, а також 2422,40 грн судового збору на 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 20.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит № 73186624, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів (з 20.02.2025 по 21.03.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,750%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750 грн). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 25641, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - [INFO] у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання умов кредитного договору № 73186624 від 20.02.2025 року передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 3b161cd5-83b8-4215-b21f-12629070cecc від 20.02.2025 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Однак, відповідач належним чином своїх обов`язків за кредитним договором не виконував, в результаті чого в нього утворилася заборгованість в сумі 16125 грн, яка складається з наступного: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 375 грн - сума заборгованості за відсотками; 750 грн - сума заборгованості за комісією; 10000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 26.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено Договір факторингу № 26/06/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором кредиту № 73186624 від 20.02.2025 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 26/06/25-02 від 26.06.2025 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» становить 16125 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано в АТ «Державний ощадний банк України» наступні документи/інформацію: - інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; - виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 20.02.2025 року до 23.02.2025 року. Представник позивача до суду не з`явився, надіслав заяву, в якій розгляд справи просив проводити у відсутність представника позивача, не заперечував проти постановлення у цій справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з?явилася, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи. Зокрема, надіслані на адресу відповідача рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі, з повідомленнями про розгляд справи, [PERSON] не були вручені, а поштові відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд судом цивільної справи, учасником якої вона є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізувала та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Згідно із ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з?явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене та те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 20.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73186624, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн строком на 30 днів із процентною ставкою 0,25 % в день (фіксована), комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Відповідно до п.2.1 за цим Договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (Проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Відповідно до п.4.2 Договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73186624 після реєстрації на сайті (та/або мобільному додатку) в ІКС та створення особистого кабінету, позичальник подає Заявку на отримання кредиту шляхом вибору на сайті бажаних умов надання кредиту: суми та строку кредиту. Згідно із п.5.3 цього Договору до укладання (підписання) Договору, позичальнику надається можливість вивчити умови Договору, включаючи усі його суттєві умови (у тому числі ті, які встановлюють детальний розпис загальної вартості Кредиту) шляхом ознайомлення з умовами оферти, паспортом споживчого кредиту, інформацією на сайті тощо. Пунктом 6.3 названого Договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування та комісію за надання кредиту відповідно до умов визначених цим Договором, будь-яким доступним йому способом. Згідно із п.п.11.1.1, 11.1.2, 11.1.3 Договору Позичальник ознайомився на Сайті Кредитодавця https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-тправовими актами Національного банку України. Позичальник до моменту підписання Договору вивчив умови Договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на веб-сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, а його зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Позичальник підтверджує, що Договір уклався ним без нав`язування, відповідає його вільному вибору, намірам та інтересам, а інформація, надана Кредитодавцем є зрозумілою та достатньою для прийняття усвідомленого рішення. Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (TM «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування процентної ставки зі знижкою. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 25641, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - pogorilaula1@gmail.com у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статей 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Положеннями статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину, та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною ст.642 ЦК України). На виконання умов вище вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000 грн у безготівковій формі на вказану відповідачем банківську картку № [NUMBER] . З наданої позивачем платіжної інструкції № 3b161cd5-83b8-4215-b21f-12629070cecc вбачається, що 20.02.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес» було перераховано на банківську картку відповідача маска-картки [NUMBER] (MASTERCARD) кредитні кошти на загальну суму 5000 грн. Наданою директором департаменту бек-офісу АТ «Ощадбанк» Пугач В. випискою про рух коштів за період з 20 по 23 лютого 2025 року підтверджується факт зарахування 22.02.2025 року на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошових коштів на загальну суму 5000 грн (а.с.24). Водночас підтверджено й те, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок № [NUMBER] , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] . Пунктом першим ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 26.06.2025 року між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», як фактором, та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як клієнтом, укладений договір факторингу № 26/06/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором №73186624 від 20.02.2025 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Факт переходу права вимоги підтверджується наданим позивачем реєстром прав вимоги № 26/06/25-02 від 26.06.2025 року, в якому під № 174 боржником зазначена [PERSON] , кредитний договір № 73186624 від 20.02.2025 року, сума заборгованості 16125 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 375 грн - заборгованість за процентами, 750 грн - заборгованість за комісією, 10000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ст. 1049 ЦК України. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі викладеного, судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №73186624 від 20.02.2025 рокувиконав у повному обсязі, надавши в розпорядження відповідача кредитні кошти в обумовленому кредитним договором розмірі - на суму 5000 грн. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, грошові кошти не повернула, не сплатила нараховані відсотки за користування кредитом, у результаті чого в неї утворилася заборгованість у розмірі 16125 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 375 грн - заборгованість за процентами, 750 грн - заборгованість за комісією, 10000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Доказів погашення заборгованості повністю чи частково відповідачем не надано, як і не надано доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості чи викладені в позові обставини. Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачкою взятих на себе за кредитним договором №73186624 від 20.02.2025 року зобов`язань, право грошової вимоги за яким у подальшому перейшло до позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості на суму 6125 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 375 грн та заборгованості за комісією в розмірі 750 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 10000 грн, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які були чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] , тобто станом на 20.02.2025 року, так і на час ухвалення судового рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на те, що кредитний договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено 20.02.2025 року, відповідач належним чином кредитні зобов`язання не виконує, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у стягненні заборгованості за пенею/неустойкою з відповідача на користь позивача слід відмовити. Отже, позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «ФІНПРАМ МАРКЕТ», акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01.11.2024 року за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, витяг з Акту № 16-П, за змістом якого винагорода адвоката за надані послуги з правничої допомоги склала 3500 грн, акт приймання-передачі справ за надання правничої допомоги, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579937082.1 від 11.07.2025 року на суму 350000 грн, копії ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial