Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Центральний ВДВС у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування обтяження нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.06.2025 року, винесену приватним нотаріусом Запорізького МНО Саламатовою М.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 2/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:004:0205, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю обтяження, а саме - запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про арешт (архівний запис): реєстраційний номер обтяження 1950029, об`єкт обтяження: тип майна: будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , підстава обтяження: постанова, б/н, 06.02.2002 року, ДВС Жовтневого району м. Запоріжжя, вих. 130202 р. 1435; додаткові дані: архівний номер 2689312ZAP14, архівна дата: 14.02.2002, дата виникнення: 14.02.2002, № реєстра: 87730-1232, внутр № F201D02F23F335302D47. У зв`язку з цим позивач, з метою зняття обтяження на спадкове майно, звернувся із відповідною заявою до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУМЮ (м. Одеса). Листом від 15.05.2025 р. повідомлено, що за даними АСВП на примусовому виконанні в Центрального ВДВС виконавче провадження в рамках якого був накладений арешт на майно [PERSON] відсутнє. На сьогодні позивач має намір отримати спадкове майно у власність, проте наявність обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно померлого батька, позбавляє його можливості це зробити. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд скасувати обтяження - реєстраційний номер обтяження 1950029, об`єкт обтяження: тип майна: будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , підстава обтяження: постанова, б/н, 06.02.2002, ДВС Жовтневого р-ну м. Запоріжжя, вих. 130202 р. 1435; додаткові дані: архівний номер 2689312ZAP14, архівна дата: 14.02.2002, 15:20:00, дата виникнення: 14.02.2002, № реєстра: 87730-1232, внутр. № F201D02F23F335302D47. Ухвалою суду від 08.10.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.1981 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2000 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Рішення суду набрало законної сили 10.12.2000 року. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.03.2022 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 424174075 від 25.04.2025 р., наявний запис про обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , а саме арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1950029; зареєстровано 06.05.2005 за № 1950029 реєстратором: Четверта запорізька державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова, б/н, 06.02.2002, ДВС Жовтневого р-ну м. Запоріжжя, вих. 130202р.1435; власник: [PERSON] ; додаткові дані: архівний номер 2689312ZAP14, архівна дата: 14.02.2002, 15:20:00, дата виникнення: 14.02.2002, № реєстра: 87730-1232, внутр. № F201D02F23F335302D47. Згідно із листом Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 60722/29.26-15/9 від 15.05.2025 року, повідомлено, що за даним Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) виконавче провадження, в рамках якого був накладений арешт на майно [PERSON] , [INFO] , відсутнє. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.06.2025 р. вих. № 172/02-31, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено наступні записи: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 1950029, об`єкт обтяження: тип майна: будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , підстава обтяження: постанова, б/н, 06.02.2002, ДВС Жовтневого р-ну м. Запоріжжя, вих. 130202р.1435; додаткові дані: архівний номер 2689312ZAP14, архівна дата: 14.02.2002, 15:20:00, дата виникнення: 14.02.2002, № реєстра: 87730-1232, внутр. № F201D02F23F335302D47. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.18. та 4.20. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Отже, наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачу, як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно після смерті свого батька та стало підставою для відмови нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved