Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , представник позивача, адвокат Точилін Микита Валерійович до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] , які перебували в зареєстрованому шлюбі до 07.11.2013. В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,, та позивач. Позивач зазначає, що до початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, Позивач разом з братом [PERSON] проживали в Україні разом з матір`ю - Відповідачем по справі. Батько проживав окремо та в добровільному порядку надавав матері грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей. Однак, після виїзду [PERSON] та [PERSON] , разом з їхньою повнолітньою сестрою [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччина з середини 2022 року про позивача та її повнолітнього брата турбується виключно їх старша сестра. Відповідач про дітей не піклується, грошові кошти на їх утримання не надає, займається влаштуванням власного життя, повністю переклала відповідальність за дітей на старшу доньку [PERSON] з якою неповнолітні діти проживають, яка фактично займається їх вихованням та утриманням з підтримкою батька. Батько Позивача після початку війни проходить військову службу у складі Збройних Сил України та щомісячно добровільно перераховує кошти на утримання дітей, в тому числі Позивача. Будь-яких претензій до батька щодо виконання свого обов`язку по утриманню дітей Позивач не має. Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А. На виконання вимог ч. 6 ст.\~187\~ЦПК України судом надіслано запит про надання інформації стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який надійшла 22.08.2025. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Коджевник О.А. від 25.08..2025 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін повідомлялась належним чином. Судом на адресу місця реєстрації відповідача направлено судову кореспонденцію, яка повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зазначає наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Матеріали справи містять докази наявності ще двох дітей у відповідача, крім позивача, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження. Судом встановлено, що позивач з 2022 року перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, дозвіл на виїзд до якої надала відповідач, що підтверджується копією Заяви, засвідченої приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 2015. Відповідно до довідки дільничного суду м. Гельзенкірхен по справі 103 F 96/22 від 03.08.2022 [PERSON] [INFO] є опікуном [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з 2022 року відповідач не надає жодної допомоги на її утримання, переклавши свої обов`язки по утриманню та вихованню дитини на старшу доньку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Статтею 51\~Конституції України та статтею 180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181\~Сімейного кодексу\~України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями частини 1 статті 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, тому може сама звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з батьків, які не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на її утримання. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 серпня 2023 року у справі №707/1319/22. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 47 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною четвертою статті 152 СК України передбачено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. Оскільки позивач є неповнолітньою особою, проживає разом зі старшою сестрою, не отримує допомогу від матері, на яку покладено обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, враховуючи те, що відповідач не надала будь-яких заперечень щодо позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 1 статті 191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір покладається на відповідача. В силу приписів п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved