Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

16 травня 2022 року представник позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони відчуження нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . 12 липня 2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 175/ МК2007-840. 12 липня 2007 року забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Твердохліб Г.Г., зареєстрований в реєстрі № 4291, що підтверджується копією даного договору. Того ж, 12 липня 2007 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» була накладена заборона на відчуження вказаної квартири, зареєстрована під номером 4292. Відповідач [PERSON] сплату по кредиту та процентах провів частково, у зв`язку з чим ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором та рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 686/22268/14) від 04 лютого 2014 року стягнуто з позивачів на користь ПАТ КБ «Надра» солідарно заборгованість по кредитному договору № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року в сумі 38 509,59 доларів США. 19 липня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 686/22268/14 про стягнення заборгованості. 18 грудня 2017 року Другому відділу ДВС м. Хмельницького було перераховано позивачкою [PERSON] кошти в розмірі 343 294,84 грн. в рахунок погашення боргу, в тому числі виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Таким чином рішення суду від 04 лютого 2014 року по справі № 686/22268/14 виконане в повному обсязі. 04 січня 2018 року державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Хмельницького винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 24 квітня 2019 року позивачі звернулись листом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Надра» з проханням надати їм пакет документів для здійснення реєстрації припинення заборони відчуження об`єкту забезпечення та припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно з відповіддю за № 1-7-4108 від 10.05.2019 року позивачів було повідомлено, що станом на 10.05.2019 року за [PERSON] існує заборгованість в сумі 127 917,21 доларів США. У березні 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулась до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа по справі № 686/22268/14 та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, проте ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року у задоволенні такої заяви було відмовлено з підстав погашення боргових зобов`язань у повному обсязі. Разом з тим, приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 30.08.2021 року було відмовлено у знятті заборони відчуження та проведення реєстрації припинення записів про обтяження. У зв`язку з наведеним, позивачі просять суд визнати припиненим договір іпотеки укладений 12 липня 2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» (з назва ПАТ КБ «Надра»), який був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., зареєстрований реєстрі за № 4291 та в Державному реєстрі іпотек за № 5287886 та припинити іпотеку нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] ; скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 5287748 на підставі Договору іпотеки № 4292 від 12 липня 2007 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г.; стягнути з ПАТ КБ «Надра» особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у розмірі 5 954 грн. 40 коп., а саме на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1 984 грн. 80 коп. Протокольною ухвалою суду від 15 липня 2022 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ТОВ «Дніпрофінансгруп». Рішенням суду від 27 жовтня 2022 року (з урахуванням виправлення описки ухвалою суд від 25 січня 2023 року) позов було задоволено; визнано договір іпотеки, укладений 12 липня 2007 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з ВАТ КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., зареєстрований в реєстрі за № 4291 та в у Державному реєстрі іпотек за № 40650127, предметом якого є квартира [ADDRESS] припиненим; припинено у Державному реєстрі прав на нерухоме майно заборону відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS] , припинивши запис про іпотеку; стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1 984 грн. 80 коп. кожному. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 березня 2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в позові [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 березня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2024 року дана справа була передана на розгляд судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Палінчаку О.М. Ухвалою судді від 13 грудня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 25 лютого 2025 року позивачі подали до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просили суд задовольнити позовні вимоги, заявлені до кожного відповідача окремо, а саме: 1) позовні вимоги, заявлені до ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів: - визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 12.07.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 12.07.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4291; - зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (2/5 частини квартири), [PERSON] (2/5 частини квартири), [PERSON] (1/5 частина квартири), накладену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. на підставі договору іпотеки від 12.07.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 12.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4291, - припинити (вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек) обтяження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , номер РПВН: 17962895), зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 12.07.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 12.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4291, а саме: обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 5287748 від 12.07.2007 року; обтяження зареєстроване в Державному реєстрі іпотек - іпотека, реєстраційний номер обтяження: 5287886 від 12.07.2007 року; 2) позовні вимоги, заявлені до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»: - визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 12.07.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 12.07.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4291, щодо якої іпотекодержателем зареєстровано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56723115 від 20.02.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьової Д.В., на підставі якого внесено запис про іпотеку: 40650127 (спеціальний розділ) за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 4291 та припинити запис про іпотеку: 40650127 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі іпотек; - припинити (вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек) обтяження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , номер РПВН: 17962895), зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 12.07.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. 12.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4291, а саме: обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 5287748 від 12.07.2007 року; обтяження зареєстроване в Державному реєстрі іпотек - іпотека, реєстраційний номер обтяження: 5287886 від 12.07.2007 року, іпотекодержателем зареєстровано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; 3) та розподілити судові витрати у справі, які складаються із: судового збору у сумі 17 863 грн. 20 коп. (5 954 грн. 40 коп. сплачений судовий збір за подання позову та 11 908 грн. 80 коп. - за подання касаційної скарги) і витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 50 000 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. витрати на правову (правничу) допомогу при реалізації позивачами права на касаційне оскарження рішень судів та 45 000 грн. 00 коп. - витрат на правову (правничу) допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції після направлення на новий розгляд. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року по справі було витребувано докази. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. 30 вересня 2025 року представницею позивачів [PERSON] до суду було подано заяву про долучення доказів надання правової (правничої) допомоги. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року по справі повторно було витребувано докази. 09 жовтня 2025 року представник співвідповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. подав до суду заяву про визнання позову. 21 жовтня 2025 року представник співвідповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Позивачі [PERSON] , та [PERSON] в судовому засіданні підтримали уточненні вимоги позову в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представниця позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] -[PERSON] в судовому засіданні уточненні вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, в подальшому, 18 листопада 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Представник співвідповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, 09 жовтня 2025 року подав до суду заяву про визнання позову. Представник співвідповідача ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на уточнений позов до суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Твердохліб Г.Г. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів з ухваленням рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом об`єктивно встановлено, що 12 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», яке змінило найменування на ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 175/ МК2007-840, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 000,00 доларів США зі сплатою 14,4 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2014 року. Цього ж дня, 12 липня 2007 року, між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки, за якими кожен із поручителів зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року 12 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» як іпотекодержателем та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як іпотекодавцями укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 4292, предметом якого є квартира [ADDRESS] . У 2013 році ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом про дострокове стягнення із позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 04 лютого 2014 року у справі № 686/22268/13-ц позов банку задовольнив частково, стягнув солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року у розмірі 38 509,59 доларів США, що еквівалентно 307 807 грн. 11 коп., а також 3 500 грн. 00 коп. пені та по 688 грн. 20 коп. судових витрат з кожного; у задоволенні решти позовних вимог відмовив. На підставі зазначеного судового рішення ПАТ «КБ «Надра» у квітні 2014 року отримало виконавчі листи № 686/22268/13-ц, які пред`явило на примусове виконання до Другого відділу ДВС міста Хмельницький. Згідно з квитанцією від 18 грудня 2017 року № 37691322 [PERSON] сплатила на рахунок державної виконавчої служби 344 075 грн. 00 коп. (з урахуванням суми заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження). За розпорядженням державного виконавця від 18 січня 2018 року грошові кошти в сумі 311 995 грн. 31 коп. перераховано 19 січня 2018 року на рахунок стягувача ПАТ «КБ «Надра» ( Том 1 а.с. 29-31). 04 січня 2018 року і 26 червня 2019 року державні виконавці Другого відділу ДВС міста Хмельницький прийняли постанови про закінчення виконавчих проваджень № [NUMBER] (щодо боржника [PERSON] ), № [NUMBER] (щодо боржника [PERSON] ), № [NUMBER] (щодо боржника [PERSON] ), № [NUMBER] (щодо боржника [PERSON] ) з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом (Том 1 а.с. 32-35). 05 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank, за умовами якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року та забезпечувальними договорами. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 16 липня 2021 року у справі № 686/22268/13-ц відмовив у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з огляду на те, що зобов`язання за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року у сумі 311 995 грн. 31 коп. припинені виконанням, проведеним належним чином. 24 квітня 2019 року та 10 грудня 2021 року [PERSON] зверталась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з повідомленням про виконання зобов`язання за Кредитним договором № 175/ МК2007-840від 12.07.2007 року та клопотанням про зняття обтяження на нерухоме майно, однак отримала відмови, мотивовані тим, що кредитні зобов`язання не виконані, а усі документи передані новому кредиторові ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Крім того, 30 серпня 2021 року позивачі звертались до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. із заявою про зняття заборони на відчуження нерухомого майна та припинення іпотеки, однак отримали відмову, мотивовану тим, що для вчинення таких дій необхідно надати докази, які б свідчили про повне і безумовне виконання зобов`язання. Апеляційний суд також з`ясував, що сплачена боржником [PERSON] 18 грудня 2017 року на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2014 року у справі № 686/22268/13-ц грошова сума у розмірі 311 995 грн. 31 коп., яку перераховано 19 січня 2018 року на рахунок стягувача ПАТ КБ «Надра», в еквіваленті до долара США на дату проведення платежу становила 10 844,47 доларів США. У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки у статті 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом виконання основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання - іпотека припиняється. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) та від 25 червня 2024 року у справі № 646/5878/20 (провадження № 61-1152св23). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 629/4356/20 (провадження № 61-5667св21), на яку покликаються позивачі, вказано, що, визнаючи іпотеку припиненою та скасовуючи обтяження іпотечного майна, суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що обсяг основного зобов`язання позичальника за кредитним договором визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц. Державний виконавець 01 липня 2015 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням. ПАТ «УкрСиббанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з 2015 року не оскаржував, фактично погодившись із повним виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 264/1419/18 (провадження № 61-7277св20), на яку також міститься посилання у позові, зазначено, що факт припинення зобов`язань за кредитним договором підтверджено постановою державного виконавця від 18 січня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] у зв`язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі. Доказів оскарження вказаної постанови державного виконавця до суду не надано. Тому з огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про задоволення вимоги позивача про визнання припиненим й іпотечного договору. Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) зробив висновок, що з урахуванням того, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року з особи на користь банку стягнуто в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, вказане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], відомості про скасування постанови державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] в матеріалах справи відсутні, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19). Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 569/16813/19 (провадження № 61-11988св21) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що у постанові державного виконавця зазначено про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, відомості про оскарження вказаної постанови та її скасування відсутні. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання боржника перед кредитором виконано в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині визнання іпотеки припиненою підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними належними доказами. 18.12.2017 року [PERSON] (поручитель/солідарний боржник) сплатила на рахунок Другого відділу ДВС м. Хмельницький кошти в рахунок погашення боргу [PERSON] згідно виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду № 686/22268/14 від 14.04.2014 року в загальній сумі 343 294 грн. 84 коп., що підтверджується квитанцією № 37691322 (№ 123060498) від 18.12.2017 року, платіжним дорученням № 37691322 (№ 123061986) від 18.12.2017 року. Розпорядженням начальника відділу державної виконавчої служби Джубаби Дениса Олександровича №44440447 від 18.01.2018 року грошові кошти у суму 343 294 грн. 84 коп., що надійшли 18.12.2017 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 686/22268/14, виданого 14.04.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення грошових коштів з [PERSON] , перераховано: 311 995 грн. 31 коп. на користь ПАТ КБ «Надра»; 31 199 грн. 53 коп. виконавчого збору; 49 грн. 00 коп. витрат виконавчого провадження; 51 грн. 00 коп. витрат АСВП. Отже, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2014 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року на користь ПАТ КБ «Надра» було виконано в повному обсязі. Виконання зазначеного рішення суду від 04 лютого 2014 року в повному обсязі також підтверджується: постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Лаврова Д.О. від 04.01.2018 року про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з фактичним повним виконанням рішення; трьома постановами головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Круць О.Л. від 26.06.2019 року про закінчення виконавчих проваджень № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення виконано солідарним боржником. Вищевказані постанови про закінчення виконавчих проваджень винесені відносно всіх боржників, в них зазначено про фактичне виконання в повному обсязі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2014 року, дані постанови про закінчення виконавчих проваджень ніким не оспорювались, не скасовані та є чинними. Відповідно, зазначена в постановах сплата боргу в сумі 311 995 грн. 31 коп. визначена як повне виконання рішення суду від 04.02.2014 року. Те, що ПАТ КБ «Надра» не оскаржувало вказані постанови про закінчення виконавчих проваджень свідчить про той факт, що ПАТ КБ «Надра» фактично погодився із повним виконанням основного зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до частин першої-третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Листом № 49-036-18010/21 від 30.12.2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив [PERSON] , що права вимоги за Кредитним договором № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року були відступлені ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» на відкритих торгах (аукціоні), що відбулися 22.05.2020 року (у складі пулу активів, лот № GL48N718070, протокол електронного аукціону № UA-EA-2020-05-12-000017-b) переможцю аукціону ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», за результатами якого було укладено договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року. В зв`язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, 20.02.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 40650127 (спеціальний розділ) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56723115 від 20.02.2021 року, приватний нотаріус Пономарьова Дар`я Володимирівна Київський міський нотаріальний округ м. Київ, підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 4291, виданий 12 липня 2007 року, видавник: приватний нотаріус Твердохліб Г.Г., та іпотекодержателем майна - квартири [ADDRESS] зареєстровано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». В березні 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення, в зв`язку з укладенням договору № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05.08.2020 року за кредитним договором № 175/МК/2007-840. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року, яка набрала законної сили 03.08.2021 року, у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було відмовлено, оскільки зобов`язання за кредитним договором за № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року припинені виконанням, проведеним належним чином, тому відсутні підстави для заміни сторони (стягувача) у виконавчому провадженні, відповідно заява про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його виконання не підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20). ПАТ КБ «Надра» станом на день укладення договору про відступлення прав вимоги з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (05.08.2020 року) вже не був кредитором по Кредитному договору № 175/ МК2007-840 від 12.07.2007 рокута не володів правом вимоги за даним кредитним договором, оскільки основне зобов`язання за цим договором було належним чином виконане (заборгованість за рішенням суду від 04.02.2014 року сплачено в повному обсязі) та припинено, відповідно права кредитора в зобов`язанні не перейшли до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Проте, визнання недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором від 05.08.2020 року не є ефективним способом захисту, оскільки під час розгляду даної справи в Верховному Суді змінилась судова практика і Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду про те, що у разі підтвердження доводів позивача, що на момент укладення вказаних договорів зобов`язання за договорами про надання кредиту та договорами застави майна були припинені шляхом їх повного виконання, відступлення (продаж) банком неіснуючих прав вимоги і майнових прав суперечить статті 514 ЦК України та є підставою для визнання оспорюваних договорів в цій частині недійсними. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 висловила наступну правову позицію: «Сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу. Наприклад, якщо вимога відступлена за договором купівлі-продажу, то передання вимоги, яка вже не існує внаслідок виконання зобов`язання боржником, може свідчити про порушення продавцем обов`язку передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України). У таких випадках покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, або вимагати розірвання договору (стаття 651 ЦК України). Крім того, оскільки невиконання покупцем обов`язку з передання товару є істотним порушенням договору, покупець вправі вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору (частина п`ята статті 653 ЦК України). Отже, недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України.» Відповідно до частин першої-третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19 (провадження № 14-202цс21) зробила висновок, що іпотекодержателем завжди є кредитор, тому «абстрактну іпотеку» (без зв`язку із належним кредиторові основним зобов`язанням) закон не передбачає. Відступлення права вимоги за іпотечним договором, за загальним правилом, має відбуватися одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором. Права вимоги за основним зобов`язанням та права вимоги за іпотечним зобов`язанням як забезпечувальним до такого основного не можуть бути одночасно відступлені кредитором на користь різних осіб. Приписи частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» щодо відступлення права вимоги за договором іпотеки за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов`язанням спрямовані на уникнення ситуації, за якої відступлення права вимоги за іпотечним договором передує відступленню права вимоги за основним зобов`язанням. Тому договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором може укладатися як у той самий день, що й договір про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, так і через певний проміжок часу після такого відступлення, але не раніше. Порушення порядку переходу права іпотеки до його набувача, в результаті чого виникла така аномалія, як «абстрактна іпотека», за змістом статті 17 Закону України «Про іпотеку» не припиняє іпотеку. У тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Аналогічно відступлення припиненого права вимоги (тобто майнового права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору у будь-якого суб`єкта) також не створює жодних правових наслідків для особи - власника майна, яке було обтяжено іпотекою (пункти 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20). Разом з тим реєстрація обтяження іпотеки, заборони на відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , власниками якої є позивачі обмежують їх права на вільне користування, володіння та розпорядження своїм майном, що є порушенням їх права власності, відповідно вони мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними своїх прав як власників вказаної квартири. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржниками перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже, і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів. Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц та постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20. 24.04.2019 року та 10.12.2019 року [PERSON] зверталась із заявами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Надра» з проханням надати довідку про повне виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року та відсутності заборгованості за вказаними договором; визнати припиненими договори поруки, укладені 12.07.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; направити на адресу приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. повідомлення про повне виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року та відсутності заборгованості за вказаним договором, для зняття обтяження з об`єкту іпотеки; вирішити питання визнання припиненими договір поруки та зняття обтяження з об`єкту іпотеки. Однак, листами №1-7-4108 від 10.05.2019 року, № 49-036-18010/21 від 30.12.2021 року ПАТ КБ «Надра» повідомив [PERSON] , що станом на 10.05.2019 року існує заборгованість за Кредитним договором №175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року в сумі 127 917,21 доларів США та права вимоги за кредитним договором № 175/МК/2007-840 від 12.07.2007 року були відступлені Банком - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі Договору № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05.08.2020 року. Разом з тим, у березні 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулась про заміну сторони виконавчого провадження видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, проте ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року у задоволенні такої заяви відмовлено з підстав погашення боргових зобов`язань у повному обсязі. 30 серпня 2021 року згідно повідомлення № 135/01-16 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. відмовлено [PERSON] в знятті заборони відчуження та проведення реєстрації припинення записів обтяження, та зазначено, що іпотекодержателем за вказаним договором іпотеки є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі Договору № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05.08.2020 року. Згідно п. 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); за рішенням суду тощо. Згідно ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно п. 4 ст. 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень »державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. Тобто у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. З вище наведеного випливає, що зняття заборони та виключення обтяжень нерухомого майна, що були зареєстровані на підставі договору іпотеки від 12.07.2007 року (реєстраційний номер 4291) може бути здійснено виключно за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.09.2019 року в справі № 695/3790/15-ц висловив правову позицію, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У даній справі, судом встановлено, що боржники виконали свої зобов`язання за Кредитним договором № 175/ МК2007-840 від 12.07.2007 рокушляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з них усієї суми заборгованості за цим договором, що підтверджується постановами державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», для визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором та, як наслідок, для задоволення позовних вимог про зняття обтяжень нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачі посилаються, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, висновує, що позивачами належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення їх прав у вказаних правовідносинах із співвідповідачами, а тому з заявлені уточненні позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Встановлено, що позивачами за подання позову сплачено 5 954 грн. 40 коп. судового збору, а також ними сплачено 11 908 грн. 80 коп. за подання касаційної скарги, всього - 17 863 грн. 20 коп. Дана сума судового збору з урахуванням задоволених позовних вимог стягується з співвідповідачів порівну (по 8 931 грн. 60 коп.) на користь позивачів (по 2 977 грн. 20 коп. кожному позивачу). Проте, з урахуванням визнання позову співвідповідачем ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», з нього на користь позивачів підлягає стягненню 50 % зазначеної суми судового збору (4 465 грн. 80 коп.) на користь позивачів (по 1 488 грн. 60 коп. на кожного позивача), а решта судового збору підлягає поверненню позивачам з державного бюджету (4 465 грн. 80 коп.) на користь позивачів (по 1 488 грн. 60 коп. на кожного позивача). Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. 25 лютого 2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про уточненні позовних вимог, у якій зазначили вимогу про вирішення питання про стягнення зі співвідповідачів у справі витрат позивачів на правову (правничу) допомогу в розмірі 50 000 грн. 00 коп., з яких 5 000 грн. 00 коп. витрати на правову (правничу) допомогу позивачів при реалізації ними права на касаційне оскарження рішення апеляційного суду у даній справі та 45 000 грн. 00 коп. - при новому розгляді даної справи у суді першої інстанції. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №8 26/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. Судом встановлено, що на підтвердження понесення зазначених витрат позивачами надано суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/04/23-1 від 10.04.2023 року, копію додаткової угоди від 10.04.2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/04-23-1 від 10.04.2023 року, копію акту про надання правової (правничої) допомоги (опис наданої правової допомоги) від 19.04.2023 року, копію платіжної інструкції ПАТ КБ «ПриватБанк» № @2PL376319 від 20.04.2023 року, копію договору № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 30.01.2025 року, копію додаткової угоди від 30.01.2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 30.01.2025 року. Також, 30 вересня 2025 року представниця позивачів Гарматюк Н.П. подала до суду клопотання про долучення доказів надання правової (правничої) допомоги, а саме надала: копію платіжної інструкції @2PL542270 від 26.02.2025 року, копію платіжної інструкції @2PL542625 від 26.02.2025 року, копію платіжної інструкції @2PL542852 від 26.02.2025 року, копію акту про надання правової (правничої) допомоги від 30.09.2025 року, копію звіту про надану правничу допомогу згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 30.01.2025 року (опис наданих послуг та виконаних робіт) від 30.09.2025 року. Суд висновує, що зазначені витрати на правову (правничу) допомогу позивачів у сумі 50 000 грн. 00 коп. належним чином підтвердженні та доведені. Представник співвідповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. подав до суду заперечення проти розміру вищевказаних витрат позивачів на правничу допомогу, мотивуючи її тим, що понесені позивача витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг адвокатом, затраченим часом на надання таких послуг. Проте, проаналізувавши доводи представника співвідповідача, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог принципів розумності та співмірності, суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачів. Отже, стягненню зі співвідповідачів підлягають 50 000 грн. 00 коп. (по 25 000 грн. 00 коп. з кожного) витрат на правничу допомогу позивачів (по 8 333 грн. 33 коп. кожному). Проте, з урахуванням визнання позову співвідповідачем ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» суд висновує про зменшення суми витрат на правничу допомогу позивачів, що підлягає стягненню з даного співвідповідача до 15 000 грн. 00 коп. (по 5 000 грн. 00 коп. кожному позивачу). На підставі викладеного та

Outcome: approved