Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] , яка діє від свого імені та як законний представник [PERSON] , [INFO] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вожжу Бетон», третя особа [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що в подальшому був уточнений, шляхом заміни первісного неналежного відповідача ТОВ «Вожжу Бетон» на належного, яким є [PERSON] . В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачами зазначено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2023 по справі № 334/5264/23 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.\~2 ст. 286 КК України, йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України останній звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 2 роки. Внаслідок ДТП 28.04.2023 пішоходу [PERSON] були завдані тілесні ушкодження, що перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Позивач [PERSON] є дружиною загиблого, неповнолітній [PERSON] його сином, які після загибелі чоловіка та батька залишилися самі. [PERSON] самостійно виховує сина, адже наразі не має підтримки чоловіка. У зв`язку з цим вона перебуває в постійному напруженому психологічному стані, тепер вона самостійно робить все те, що колись робив її чоловік. Син загиблого назавжди залишився без батьківської турботи, став напівсиротою, має через це душевні страждання. Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого, у зв`язку із загибеллю сина вона має душевні страждання, оскільки раптово зазнала смерті сина, фактично залишилась сама. Вона постійно перебуває у важкому стресі та нервовому напруженні. З урахуванням наведеного, позивачі оцінюють загальний розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквівалентні в розмірі 3\~500\~000,00 грн в наступних частках: 1\~000 000,00 грн [PERSON] , 1\~500 000,00 грн [PERSON] , 1\~000 000,00 грн [PERSON] , що вони просять стягнути з відповідача [PERSON] разом з витратами на правничу допомогу, докази на підтвердження яких будуть подані в порядку ч.\~8 ст. 141 ЦПК України. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що [PERSON] було відшкодовано [PERSON] 12\~000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, про що зазначено у вироку суду від 17.10.2023. Вказане також підтверджується розписками від 10.05.2023 та 04.07.2023. Щодо позивача [PERSON] та її сина [PERSON] , то питання відшкодування шкоди було з ними вирішено ще на стадії кримінального провадження. Відповідач задовольнив їх потреби, одноразово сплативши 12\~000,00 грн. У позовній заяві не надано обґрунтування моральних страждань та саме такого розміру моральної шкоди. Суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди, так і наявність вини самого потерпілого. [PERSON] вчинив правопорушення з необережності, загиблий же перебував у стані алкогольного сп`яніння, переходив дорогу поза межами пішохідного переходу. Відповідач звертає увагу суду, що він має на утриманні дружину [PERSON] , двох дітей: [PERSON] , 2006 р.н., який наразі є студентом, та [PERSON] , 2014 р.н. На даний час відповідач не має постійного доходу, не працевлаштований, оскільки одним з видів доходу була робота водієм, яку він втратив у зв`язку з винесенням обвинувального вироку відносно нього. Вважає завищеними витрати позивачів на правничу допомогу. Докази на підтвердження свої витрат на правничу допомогу будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Ухвалою суду від 15.03.2024 позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Сторонам визначені строки на подання заяв по суті (т. 1 а.с. 37-38). Ухвалою суду від 13.02.2025 задоволено клопотання представника позивачів, замінено первісного відповідача ТОВ «Вожжу Бетон» належним відповідачем, яким є [PERSON] (т. 1 а.с. 187-188). Ухвалою суду від 11.03.2025 закрито підготовче провадження, справ призначена до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 222-223). Ухвалою суду від 06.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача в зупиненні провадження по справі (т. 2 а.с. 35-36). У судовому засіданні, призначеному на 14.11.2025, позивачі та їх представник просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, свою позицію щодо заявлених позовних вимог виклав у відзив на позовну заяву. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2023 по справі № 334/5264/23 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що була предметом розгляду вказаної справи, загинув [PERSON] . [PERSON] призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України останній звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 2 роки. Вирок набрав законної сили 17.11.2023 (т. 1 а.с. 17-19). Позивач [PERSON] є дружиною загиблого, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 10). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , є сином загиблого, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 8). Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (Серія та № вказані нерозбірливо) (т. 1 а.с. 13) та копією свідоцтва про її одруження, згідно якого вбачається зміна прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » (т. 1 а.с. 15). Нормативне обґрунтування прийнятого судом рішення. Приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказана норма також кореспондується з абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (надалі Постанова Пленуму ВССУ №\~4 від 01.03.2013). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Абзацом 1 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, абз. 1 п. 7 Постанова Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013). Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Наведене також висвітлено в абз. 1 п. 5 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013. Відповідно до частин 1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (надалі Постанова Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995, визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За приписами норми ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. З приводу визначення розміру відшкодування моральної шкоди Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц зазначила, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі. Щодо визначення розміру моральної шкоди у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 570/1531/17 зазначено, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. За п. 9 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі обґрунтовували завдання їм моральної шкоди тим, що вони є рідними загиблого, а саме дружиною, сином та матір`ю. Вони проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки дітей і батьків. Після смерті чоловіка, батька та сина вони страждають як морально, так і фізично, оскільки відчувають великі, цілком зрозумілі труднощі, життя позивачів у зв`язку зі смертю їх рідної людини непоправно змінилось, вони переживають надзвичайні страждання та негативні почуття, враховуючи, що найважливіший життєвий зв`язок з передчасно померлим чоловіком, батьком та сином непоправно зруйнований. На підставі вищевикладене, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, враховуючи позицію відповідача, а також необхідність врахування вимог розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] , по 400\~000,00 грн з відповідача [PERSON] на користь кожного з відповідачів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи. Разом з цим, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 430 ЦПК України). Тобто, у випадках, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допущення негайного виконання рішення суду є правом суду, а не обов`язком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі звільнені від сплати судового збору за звернення до суду з відповідним позовом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яким визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Вимоги позивачів задоволені частково, в загальному розмірі на суму 1\~200\~000,00 грн, що становить 34,3%. Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 1 відсоток ціни позову становить 35\~000,00 грн. Законодавством обмежений розмір граничної суми судового збору 5 розмірами прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складають 15\~140,00 грн. Відтак, оскільки позовні вимоги позивачів задоволені на 34,3%, пропорційний розмір судового збору становить 5\~193,02 грн (15\~140,00 грн * 34,3%). Саме така сума підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial