Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із нею за місцем її проживання. Позову заяву мотивує тим, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року. Спільні діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Між колишнім подружжям відсутня згода щодо місця проживання дітей. Позивач стверджує, що забезпечує належні умови для життя та розвитку дітей , організовує їхній побут та дозвілля , піклується про їхнє здоров`я , а також оплачує приватний дитячий садок для молодшого сина та послуги няні для старшого сина, який є інвалідом з дитинства та хворіє на дитячий аутизм. Позивач має самостійний дохід від підприємницької діяльності та характеризується позитивно. З огляду на вік та особливості розвитку дітей , а також зважаючи на принцип нерозлучення малолітньої дитини з матір`ю , позивач вважає, що проживання дітей з нею відповідатиме їхнім найкращим інтересам. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30 вересня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце повідомлена належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд без участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомдений належними чином. Представником третьої особи подано до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матірю. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва 11.12.2023 року розірвано . Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Старший син, [PERSON] , має інвалідність з дитинства. Його діагноз - дитячий аутизм (код за МКХ-10 F 84.0), і він має виключно високу втрату здоров`я та потребує постійного стороннього догляду. Матір`ю укладено договір про здійснення догляду за [PERSON] з приватною нянею (ФОП [PERSON] ). Молодший син [PERSON] відвідує приватний дитячий садок (ФОП [PERSON] ). Мати забезпечує належний медичний догляд, включаючи укладання декларацій з сімейним лікарем та оплату лікування. [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність (КВЕД 86.90, інша діяльність у сфері охорони здоров`я), є членом Національної психологічної асоціації та має самостійний дохід, що дає їй можливість забезпечувати розвиток дітей. Служба у справах дітей та сім`ї Подільської РДА вважає за доцільне визначення місця проживання обох малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , разом із матір`ю, [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно положень ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно стст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що більш стабільні та звичні матеріально-побутові умови та рівень комфорту для дітей може забезпечити матір. Позивач та відповідач не мають мети не виконувати свої батьківські обов`язки, піклуються про дитину та її майбутнє. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не чинить перешкоди та не має наміру чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дітьми. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до частин 5, 6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку Подільської РДА вбачається, що з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей за доцільне визначити місце проживання обох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , разом із матір`ю, [PERSON] . Вказаний висновок суд вважає обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Суд,

Outcome: approved