Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М.Е. звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , мешканки [ADDRESS] , про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 500 гривень. Позов мотивований тим, що 17.04.2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №7799153 на суму 25 000 гривень, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача строком на 360 днів, зі сплатою відсотків 2,15% в день. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 27.11.2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги за вказаним договором №7799153від 17.04.2024 року. Позивач вказує, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 103 500 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 25 000 грн., прострочена заборгованість за відсотками становить 66 000 грн.; заборгованість за пенею становить 12 500 грн.. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, тому позивач просить стягнути вказаний борг на його користь. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 липня 2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області від представника відповідача Біланинець І.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник повністю заперечує щодо задоволення позову. 22 липня 2025 року від представника позивача Романенко М.Е. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого, позивач просить задовольнити позовну заяву. 04.09.2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання представника позивача Романенко М.Е. про витребування доказів, посилаючись на те, що в матеріалах справи містяться підтвердження факту переказу грошових коштів (транзація: 1395388351 від 17.04.2024 року на суму 25\~000 гривень), однак позивач фізично не володіє первинними документами, які зберігаються у банку та можуть бути надані тільки на підставі ухвали суду. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію, щодо отримання відповідачем коштів 17.04.2024 року. Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився. При цьому, згідно поданої заяви просив розглянути справу без участі представника. Відповідач [PERSON] \~та її\~представник Біланинець\~І.І.\~в судове\~засідання не\~з`явились,\~були належним\~чином повідомлені\~про місце,\~дату та\~час судового\~засідання.\~При цьому,\~згідно поданої\~заяви позивачка\~просила розглянути\~справу без\~її участі.\~ Згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1\~ст. 278 ЦПК України\~відповідач відзив щодо позову не подав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.04.2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №7799153 на суму 25 000 гривень, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача строком на 360 днів, зі сплатою відсотків 2,15% в день. Згідно даного кредитного договору № 3132099 від 16.04.2021 року вбачається, що позичальник зобов`язується надати Відповідачу грошові кошти в розмірі 25000 гривень, з процентною ставкою 2,15% від суми кредиту за кожен день) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. Відповідно до договору факторингу №27.11/24-Ф вбачається, що 27.11.2024 року встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» відступило право вимоги за кредитним договором №7799153 від 17.04.2024 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №7799153 від 17.04.2024 року, встановлено, що сума заборгованості Відповідача становить 103 500 гривень, що складається з: 25000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту; 66 000 гривень прострочена заборгованість за відсотками та 12500 гривень прострочена заборгованість за пенею. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Уданому випадку матеріали справи свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на встановлених умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електрону комерцію», якщо згідно з актом цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. За змістом ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, представник відповідача Біланинець І.І. подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позовну заяву нібито подано з порушенням ст. 175 та ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з чим позов слід залишити без руху. Представник відповідача посилався на відсутність подання позивачем оригіналів документів, недоведеність отримання кредитних коштів та неналежність доказів. Згідно відповіді на відзив поданої представником позивача [PERSON] зазначено, що відзив представника відповідача [PERSON] є необґрунтованим та надуманим, а позовна заява повністю відповідає вимогам ЦПК України, містить усі передбачені ст. 175 ЦПК України відомості, а до неї додано докази, передбачені ст. 95 та ст. 177 ЦПК України. Суд зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі судом було перевірено відповідність позовної заяви вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України, у зв`язку з чим ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Під час такої перевірки судом встановлено, що позовна заява містить усі передбачені законом реквізити, у тому числі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, і докази, що підтверджують ці обставини, а всі додані до позовної заяви копії документів відповідають вимогам ст.95 ЦПК України. Таким чином, доводи представника відповідача Біланинець І.І., що наведені у відзив, щодо нібито наявних «недоліків позовної заяви» або ненадання позивачем певних документів, не можуть прийняті судом, оскільки фактично зводяться до незгоди із поданням позову, але не стосуються порушень вимоги ЦПК України, які вже були перевірені судом та визнані дотриманими. З урахуванням викладеного, доводи відзиву є безпідставними, документально не підтвердженні та спростовуються матеріалами справи і запереченнями позивача, тоді як позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються належними і допустимими доказами. Також, за клопотанням представника позивача Романенко М.Е. ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2025 року витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо карткового рахунку [PERSON] . На виконання ухвали суду від 24.09.2025 року надійшов лист від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого встановлено, що у [PERSON] наявна імітована картка № [NUMBER] , та згідно виписки за договором вбачається, що 17.04.2024 року на вказану картку надійшло 25\~000 гривень. Отже, матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення [PERSON] . На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування [PERSON] \~ поставила свій електронний підпис у кредитному договорі, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кредитні кошти відповідачу були надані у спосіб, зазначений у кредитному договорі. Так, позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Таким чином, умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача на його користь витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. суд констатує наступне. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. № 14-382цс19. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка її бажає її отримати. Отже, проаналізувавши опис виконаних представником позивача адвокатом Романенко М.Е. та вищенаведені норми законодавства, суд вважає розмір витрат понесених позивачем, тобто у даному випадку витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4 000 грн.. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що відшкодування позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved