Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та третьої особи: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 201\~396 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду в розмірі 15\~000 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 5 042 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.07.2024 на польській території кордону із Україною у його припаркований автомобіль марки "Toyota Rav4" в`їхав автомобіль марки "Hyundai Tucson", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Оскільки цивільно-правова відповідальність останньої забезпечена ПрАТ "СК "Перша", він 16.07.2024 звернувся до страхової компанії із заявою про відшкодування завданих збитків. За час розгляду заяви він вимушений був зробити відновлювалиний ремонт свого автомобіля, вартість якого склала 361396,00 грн. Йому ж було нараховане та виплачене страхове відшкодування в розмірі 160000,00 грн. Враховуючи, що різниця між страховою виплатою та фактичним розміром завданої шкоди складає 201396,00 грн, тому така повинна бути стягнута з відповідачки, як з винуватиці ДТП, на його користь. Зважаючи на те, що в його житті були вимушені зміни, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що йому завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 15000,00 грн. Представник відповідача у системі "Електронний суд" сформував відзив на позов, у якому зазначив, що ДТП мало місце на ториторії Республіки Польща. Про страховий випадок повідомлено страхову компанію та подія була зафіксована поліцією Республіки Польща. Відповідальність водійки транспортного засобу марки "Hyundai Tucson", д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена за договором страхування міжнародної автоцивільної відповідальності "Зелена карта" ПрАТ "СК "Перша". Як зазначено в п. 6, 11 Полісу, договір обов`язкового стархування діє на умовах країни відвідування та страхова сума визначається на умовах країни відвідування. Згідно з інформацією, яка міститься на офіційному сайті Ради бюро міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена карта", ліміт відповідальності за матеріальними збитками на один страховий випадок на території Республіки Польща становить 1050000 євро. Право, що застосовується до цивільної недоговірної відповідальності, яка виникає внаслідок дорожньо-транспортних пригод, незалежно від того, який вид провадження використовується для забезпечення цієї відповідальності, визначає Конвенція про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод. Однак позивач звернувся до ПрАТ "СК "Перша" із власноручно написаною заявою про згоду на врегулювання випадку згідно із законодавством України, а відповідно погодився на ліміт відповідальності в розмірі 160000,00 грн. Також позивач погодився із розрахунком страхового відшкодуання у розмірі 166901,09 грн. Тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає тільки 6091,09 грн. Щодо моральної шкоди, то така з урахуванням розумності та справедливості може становити не більше 1500,00 грн. Також вказав, що відповідачка планує понести витрати на правничу допомогу в орієнтованому розмірі 8000 грн. Представник позивача - адвокат Сухомлінов С.М., який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з викладених у позовній заяві підстав. Додатково зазначив, що під час ДТП його учасники погодили між собою, що порядок відшкодування шкоди буде відбуватись за законодавством України. Крім того, згідно зі ст. 4 Конвенції про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод, у випадку, коли до пригоди причетні два транспортні засоби, які зареєстровані в одній і тій самій державі, застосовується внутрішнє право держави їх реєстрації, тому посилання представника відповідачки на ст. 3 Конвенції без урахування винятків, встановлених у ст. 4, є безпідставним. Страхова компанія виплатила його довірителю 160000,00 грн, оскільки такий розмір визначений на законодавчому рівні. Проте реальні збитки, які поніс останній, є більші, що підтверджується актами виконаних робіт та рахунком-фактурою. При цьому просив врахувати позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 30.10.2019 у справі № 753/19288/14-ц, в якій зазначено, що якщо транспортний засіб відремонтовано, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлений ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. З огляду на вказане, експертизу для підтвердження розміру завданого збитку вони не проводили. Вважає, що саме акти виконаних робіт та рахунок-фактура є належними доказами на підтвердження заявленої до стягнення суми матеріальної шкоди. Розмір моральної шкоди мотивував вимушеними змінами, які настали в житті його довірителя. Так, останній їхав із дружиною та дитиною з м. Києва за кордон на лікування. Проте через ДТП змушений був повернутись, скориставшись послугами евакуатора для доставки автомобіля на ремонт, та добиратись до Києва власним ходом, а кошти, які були призначені на лікування, витратити на ремонт автомобіля. Представник відповідача - адвокат Малетин А.Я., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди визнав частково в сумі 6901,09 грн, яка є різницею між розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням. Вказав, що в розрахунку страхового відшкодування розмір збитку визначений в сумі 166901,09 грн. Цей розрахунок позивач не оскаржував, іншу оцінку не проводив. Якщо б потерпілий не був згідний із таким розміром, він повинен був звернутися до стахової компанії із вимогою про проведення перерахунку або ж надати експертний висновок, який би належним чином підтвердив розмір завданої шкоди. Проведення ремонтних робіт не свідчить, що такі були необхідні у зв`язку зі настанням саме страхового випадку. Більше того, в акті є дублювання певних робіт і шляхом проведення арифметичних розрахунків в обох актах загальна сума визначеної позивачем шкоди не збігається. Акти виконаних робіт та розрахунок-фактура не є належними доказами на підтвердження розміру шкоди. Суд ж не може покладати в обгрунтування свого рішення висновки Верховного Суду без наявності належних доказів на підтвердження розміру шкоди. Вони погоджувалися із проведеним страховою компанією розрахунком шкоди, тому клопотань про призначення експертиз не заявляли. Вважає, що позивачу слід було керуватися законодавством Республіки Польща, оскільки за ним кредитний ліміт був би значно більший. Вважає, що розмір заявленої до стягнення моральної шкоди повинен бути не більше 2500 грн, оскільки обгрунтувань більшого розміру шкоди не наведено. Представник третьої особи ПрАТ "СК "Перша" в судове засідання не з`явився, у системі "Електронний суд" сформував заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що 13.07.2024 сталася ДТП за участі автомобіля марки "Hyundai Tucson", д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідачка, та автомобіля марки "Toyota RAV4", д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Як встановлено довідкою поліції № R-416/24, ДТП сталася з вини першої. У зв`язку з тим, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ "СК "Перша" за полісом 92169840, [PERSON] звернувся до страхової компанії з повідомленням про факт та обставини ДТП та із заявою про страхове відшкодування. За наслідками розгляду вказаного повідомлення ПрАТ "СК "Перша" визнало дану подію страховою та на підставі заяви про страхове відшкодування і страхового акту здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 160000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, ПрАТ "СК "Перша" виконало свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі в межах ліміту страхової суми, встановленої законодавством. Заяви та клопотання сторін та третьої особи, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 05.09.2025, суд відкрив провадження у справі, постановив розглядати її по суті в порядку загального позовного провадження та залучив як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки ПрАТ "СК "Перша". 15 вересня 2025 року представник третьої особи в системі "Електронний суд" сформував заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій надав свої письмові пояснення та долучив на їх підтвердження відповідні докази, які попередньо направив сторонам. 04 та 09 жовтня 2025 року від представників сторін надійшли клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, які суд задоволив, про що постановив відповідну ухвалу від 13.10.2025. 10 жовтня 2025 року представник відповідачки в системі "Електронний суд" сформував відзив на позовну заяву, в якому серед іншого просив поновити строк для його подання. Відзив попередньо направив стороні позивача, на підтвердження чого долучив відповідний доказ. Згідно з ухвалою від 13.10.2025, суд визнав причини пропуску строку для подання відзиву на позов поважними, поновив строк для його подання та долучив його до матеріалів справи. При цьому надав позивачу строк для подання відповіді на відзив. Згідно з ухвалою від 21.10.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. В судовому засіданні 13.11.2025, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 20.11.2025 о 16:00. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: з Інформаційної примітки щодо дорожньо-транспортнї пригоди Управління дорожнього руху Районної комендатури поліції м. Ярослав Республіки Польща № KW-6373/24 від 18.07.2024, яка перекладена в установленому законом порядку, суд установив, що 13.07.2024 о 22:10 в м. Корчова на автодорозі А4 відбулося зіткнення транспортних засобів ззаду, а саме автомобілів марки "Hyundai Tucson", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та марки "Toyota Rav4", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Винною стороною зазначено [PERSON] . Номер страхового полісу останньої UA/144/92169840, страхова компанія Зелена карта (а.с. 15-17). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб марки "Toyota Rav4", д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, належить [PERSON] (а.с. 36). [PERSON] звернувся до ПрАТ "СК "Перша" із заявою про страхове відшкодування щодо ДТП, яке мало місце 13.07.2024 в Польській Республіці, та надав пояснення про факт і обставини настання ДТП (а.с. 35, 34). Також позивач написав на ім`я директора ПрАТ "СК "Перша" власноручну заяву від 16.07.2024, у якій надав свою згоду на врегулювання випадку, який стався 13.07.2024 на території Польщі за фактом пошкодження транспортного засобу марки "Toyota Rav4", д.н.з. [NUMBER] , за законодавством України та в межах лімітів, що діють на території України (а.с. 32). ПрАТ "СК "Перша" провела розрахунок страхового відшкодування до страхового акта № 24-00-003004 та склала страховий акт № 24-00-003004, в яких визначила, що страхова сума складає 160000,00 грн. Вартість ремонту становить 361396,19 грн, у тому числі: вартість матеріалів - 47286,36 грн, вартість запчастин - 314109,83 грн. Знос - 0,70. Вартість ремонту з урахуванням зносу 141519,31 грн, додаткові витрати - 25381,78 грн. Розмір збитку складає 166901,09 грн (а.с. 18). На підставі страхового акта № 24-00-003004 ПрАТ "СК "Перша" провела на користь [PERSON] страхову виплату в розмірі 160000,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 6825 від 10.10.2024 (а.с. 20). Позивач указує, що загальний розмір завданої йому шкоди становить 361396,00 грн, а тому відповідач повинен сплатити йому різницю між страховою виплатою та фактичним розміром завданої матеріальної шкоди, що складає 201396 грн (361396,00 грн-160000,00 грн). На підтвердження позовних вимог у частині заявленого до стягнення розміру матеріальної шкоди позивач надав: - акт № РН-0000132 виконаних робіт від 03.09.2024 та рахунок-фактуру № СФ-000000821 від 23.08.2024, у яких ФОП [PERSON] указав, які роботи проведені та використані запчастинні матеріали на автомобіль марки "RAV-4", д.н.з. [NUMBER] , що загальну суму 188339,00 грн (а.с. 10-11, 13-14); - акт виконаних робіт № 2870 від 02.09.2024, в якому ФОП [PERSON] зазначив обсяг та вартість робіт, проведених на автомобілі марки "RAV-4", д.н.з. [NUMBER] , які склали вартість у розмірі 97120,00 грн (а.с. 12). Також [PERSON] долучив до позовної заяви акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 5/07/1 від 19.07.2024, згідно з яким вартість транспортування автомобіля марки "Toyota\~Rav4",\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~становила 8960,00\~грн (а.с. 9). Як зазначив представник позивача, вказану суму не включено в розмір заявленої до стягнення матеріальної шкоди, оскільки понесені його довірителем витрати в цій частині відшкодовані страховою компанією. Однак, вказаний акт, як і інші долучені докази, свідчать про стан автомобіля після його пошкодження з вини відповідачки та тривалість ремонтних робіт, що позбавляло [PERSON] можливості ним користуватись та завдало йому моральних страждань Між сторонами виник спір з приводу підставності та розміру стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вислухавши представників сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, взявши до уваги письмові пояснення третьої особи та надані на їх підтвердження докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В першу чергу суд уважає за необхідне щодо тверджень представника відповідачки з приводу наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень Конвенції про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод (далі-Конвенція), зазначити таке. Так, стаття 1 вказаної Конвенції визначає, що вона застосовується до цивільної недоговірної відповідальності, яка виникає внаслідок дорожньо-транспортних пригод, незалежно від того, який вид провадження використовується для забезпечення цієї відповідальності. Статтею 3 Конвенції визначено, що правом, що застосовується, є внутрішнє право Держави, у якій відбулася пригода. При цьому в ст. 4 Конвенції встановлено винятки з положень статті 3 , а саме: a) У випадках, коли до пригоди причетний лише один транспортний засіб і його зареєстровано в Державі, іншій ніж та, у якій відбулася пригода, застосовується внутрішнє право Держави реєстрації для визначення відповідальності: - стосовно водія, власника чи будь-якої іншої особи, яка має контроль над транспортним засобом або речове право на нього, незалежно від їхнього постійного місця проживання; - стосовно потерпілого, який є пасажиром і постійне місце проживання якого знаходиться в Державі, іншій, ніж та, у якій відбулася пригода; - стосовно потерпілого, який перебуває поза транспортним засобом на місці пригоди й постійне місце проживання якого знаходиться в Державі реєстрації. У випадках, коли є два чи більше потерпілих, право, що застосовується, визначається окремо для кожного з них. b) У випадках, коли до пригоди причетні два чи більше транспортних засобів, положення пункту "a" застосовуються лише тоді, коли всі транспортні засоби зареєстровано в одній і тій самій Державі. Зважаючи на те, що обидва транспортні засоби сторін зареєстровані в Україні, тому в даному випадку існує виняток (п. б ст. 4 Конвенції) щодо можливості застосування до дорожньо-транспортної пригоди за їх участі внутрішнього права Держави, в якій відбулася пригода, що спростовує позицію представника відповідачки з цього приводу. Тобто, незважаючи на те, що ДТП відбулося в Польській Республіці, однак обидва транспортні засоби - учасники ДТП - зареєстровані в Україні, тому застосовується внутрішнє право Держави реєстрації для визначення відповідальності. [PERSON] дав згоду на врегулювання випадку, який стався 13.07.2024 на території Польщі, відповідно до чинного законодавства України та в межах лімітів, що діють на території України, про що написав відповідну заяву. Таким чином, суд при вирішенні спору застосовує законодавство України. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідачки в його спричиненні та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 160000 грн, яка визначена на законодавчому рівні. Предметом спору є сума відшкодування матеріальної шкоди, яка не охоплюється розміром страхового відшкодування, та завданої моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду\~на вказане\~вище, відповідачка як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року в справі №753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимога Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів. Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20)). Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року в справі № 522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України "Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні", в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України "Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні". Під час розгляду справи позивач не подав до суду висновок експерта, який зроблений на його замовлення щодо визначення розміру шкоди, як і не звертався до суду з клопотанням про призначення у справі авто товарознавчої експертизи з цього питання, хоча суд таке право роз`яснював представнику позивача під час проведення підготовчого судового засідання та визначення кола доказів, якими обґрунтовуватимуться позовні вимоги. Натомість представник позивача наполіг, що належними доказами на підтвердження розміру матеріальної шкоди є акти робіт та рахунок-фактура, зіславшись на постанову Верховоного Суду від 30 жовтня 2019 у справі № 753/19288/14-ц. Так, у згаданій постанові Верховний Суд зазначив, що в разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а в разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення в майбутньому. У такому разі звіт авто товарознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначаються лише можливі витрати, які можуть бути понесені. Однак суд звертає увагу, що вказані висновки не свідчать про те, що в разі проведення відновлювального ремонту, особа, яка його провела, звільняється від доказування розміру збитків належними доказами. Сторона позивача надала суду тільки акти виконаних робіт та рахунок-фактуру до одного із них, у яких загальна вартість матеріалів та робіт складає 285459 грн (188339,00грн+97120,00грн). Проте суду не надано доказів того, які саме ушкодження отримав автомобіль під час ДТП, а відтак визначити, які саме роботи з відновлювального ремонту повинні були проводитись не представилось можливим, як і не доведено, які деталі слід було замінити, а які відремонтувати, чи всі замінені запчастини були пошкоджені у ДТП та потребували проведення тих чи інших робіт саме через неправомірні дії відповідачки, чи їх вартість визначена з урахуванням коефіцієнта зносу пошкодженого транспортного засобу. У матеріалах справи відсутні акт огляду пошкодженого транспортного засобу, в якому був би деталізований перелік пошкоджень автомобіля марки "Toyota Rav4", д.н.з. [NUMBER] , калькуляція ремонту пошкодженого автомобіля, проведеного за участю суб`єкта оціночної діяльності, тощо. Крім того, і сам позивач при визначенні розміру шкоди, яку просить стягнути з відповідачки, не застосовує вказану вартість відновлюваного ремонту, що складає 285459 грн, а при проведенні відповідного розрахунку застосовує вартість ремонту, що визначена ПрАТ "СК "Перша" у розрахунку розміру збитку без урахування коефіцієнта зносу автомобіля, а саме 314109,83 грн. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20). Отже, позивач [PERSON] підтверджує розмір завданої шкоди актами виконаних робіт та рахунком-фактурою. При цьому суд звертає увагу на те, що розмір матеріальної шкоди в сумі 201396,00 грн позивач вираховує виходячи із вартості ремонту в розмірі 361396,19 грн , про який вказано в розрахунку страхового відшкодування. Проте така сума визначена без врахування коефіцієнта зносу. Страхова компанія визначила коефіцієнт зносу 0,70 та зазначила, що вартість ремонту з врахуванням зносу становить 141519,31 грн, а відтак враховуючи додаткові витрати (евакуація) в розмірі 25381,78 грн, визначає розмір збитку в сумі 166901,09 грн. Порядок здійснення розрахунку зносу колісних транспортних засобів (його складників) визначений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092. У пункті 7.41 вказаної вище Методики встановлено, що значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7. Вигодячи з вимог п. 7.41 Методики та враховуючи, що строк експлуатації автомобіля позивача перевищує 12 років, суд уважає, що страхова компанія дійшла правильного висновку про те, що при проведенні розрахунку вартості ремонту транспортного засобу слід застосувати коефіцієнт фізичного зносу в розмірі 0,7. З огляду на зазначені вище норми законодавства, в тому числі положення ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якими у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та практику Верховного Суду, суд уважає, що підставно вважати, що доведеним розміром завданого позивачу внаслідок ДТП збитку є 166901,09 грн. Вказаний розмір визначений, виходячи з вартості ремонту автомобіля з урахуванням його зносу. При цьому суд зазначає, що позивач фактично погодився із проведеною старховою компанією оцінкою, розрахунок страхового відшкодування не оскаржував, експертних досліджень не ініціював, про їх проведення в судовому засіданні не клопотав, як і застосовував визначену в оцінці вартість ремонту автомобіля при проведенні власного розрахунку, однак не врахував знос пошкодженого транспортного засобу. У свою чергу на підставі абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснив виплату позивачу без проведення експертизи, оскільки за результатами проведеного ним огляду пошкодженого транспортного засобу він та потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, не наполягаючи на проведенні оцінки та експертизи пошкодженого майна. Докази протилежного в матеріалах справи відстуні. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки розмір завданого позивачу збитку становить 166901,09 грн, який складається з вартості ремонту автомобіля з урахуванням зносу - 141519, 31 грн та додаткових витрат (евакуація) - 25381,78 грн, з яких страхова компанія сплатила 160000,00 грн, тому різницю між завданим збитком та виплатою страхового відшкодування в розмірі 6901,09 грн, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] , а позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди задоволити частково. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Разом з цим, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи надані стороною докази (виписки, медичні заключення тощо). Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц. З урахуванням наведеного, а також наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що внаслідок пошкодження з вини відповідачки транспортного засобу позивача, останньому безсумнівно була заподіяна моральна шкода, що полягала у додаткових зусиллях щодо організації життя, пов`язаного з відновленням становища, яке існувало до цієї події, додало йому додаткових проблем, вплинуло на втрату мобільності. Суд бере до уваги стан транспортного засобу після ДТП: те, що він самостійно не міг пересуватись та потребував евакуації, тривалість ремонту з урахуванням складених актів виконаних робіт (02 та 03 вересня 2025 року, при цьому як ДТП відбулось 13 липня 2025 року), що дає підстави вважати, що [PERSON] не міг користуватись своїм транспортним засобом внаслідок його пошкодження більше одного міясця. При цьому твердження представника позивача у судовому засіданні про те, що його довіритель віз дружину на лікування за кордон, а у зв`язку з пошкодженням автомобіля змушений був повернутись та призначені для лікування кошти витратити на ремонт транспортного засобу, не підтверджені жодними доказами, а тому суд не може покласти їх в основу рішення. Адже з метеріалів справи встановлено, що під час ДТП за кермом автомобіля Тойота "RAV-4" перебувала інша особа ( [PERSON] ), доказів про перебування в автомобілі позивача та його дружини не долучено, як і не долучено доказів, які б свідчили що остання їхала на лікування. З огляду на викладене, з урахуванням того, що заявлена до стягнення сума не підтверджена, окрім тверджень про зміну життєвих обставин, жодними фінансовими розрахунками, суд уважає за можливе стягнути її в розмірі 5000,00 грн, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та не призведе до безпідставного збагачення, а позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задоволити частково. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Розподіл судових витрат. питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 5042 грн (2014 грн+3028 грн (хоча повинен був сплатити 1211,20 грн)), що підтверджується платіжною інструкцією та квитанцією (а.с. 20, 23). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, беручи до уваги зміст позовних вимог, здійснюючи пропорційний розрахунок і розміру заявлених позовних вимог, і розміру задоволених позовних вимог, суд висновує, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути: 69,01 грн сплаченого судового збору за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди (6901,09грн*2014,00грн/201396,00грн), 403,73 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди (5000,00грн*1211,20/15000,00грн), що складає загальну суму 472,74 грн. Судовий збір у розмірі 1816,80 грн (3028,00грн-1211,20грн) слід повернути позивачу з державного бюджету як надмірно сплачений. Доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач не надав, про наявність таких не заявив. Натомість представник відповідачки у відзиві на позов зробив заяву про те, що докази фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу будуть надані після винесення рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial