Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулась до суду х позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, місто Харків, актовий запис №159 від 07.02.2004. В обґрунтування позову зазначається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що наразі спільне господарство не ведеться, фактично шлюбні відносини припинено у зв`язку з різними характерами сторін, відсутністю взаєморозуміння і довіри, втрати почуття любові та довіри. Ухвалою суду від 26.09.2025 відкрито провадження в даній справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.10.2025 представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та просить не давати часу для примирення. Водночас наполягав, що має добрі відносини з синами, постійно з ними спілкується та добровільно надає кошти на їх утримання. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Представник відповідача у відзиві зазначив про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справ, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, місто Харків, актовий запис №159 від 07.02.2004, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач наполягає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Сумнівів у правдивості таких тверджень позивача у суду немає. Відповідач також не заперечує проти розіпвання шлюбу, що підтверджується змістом його відзиву на позов. Положенням ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Як визначено ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, відмова у його розірванні означатиме примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. За наведених обставин суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. Водночас, це не позбавляє позивача можливості вирішити питання про стягнення судових витрат в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved