Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Заявник, через свого представника звернулася в суд із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] , 1989 року народження перебувати в місці проживання [PERSON] , [INFO] та їх спільних дітей за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] , 1989 року народження наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, навчання, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] та їх спільними дітьми; 3) заборонити [PERSON] , 1989 року народження особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити [PERSON] , 1989 року народження вести листування, телефоні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що з 15.03.2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання та шлюбу, у подружжя народилося дві дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] .. Спільне життя у подружжя не склалось, оскільки з часом виявилось, що у них різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки, що поступово призвело до погіршення відносин один з одним. [PERSON] не розумів та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Відтак, наразі в Доброславському районному суді Одеської області перебуває позовна заява [PERSON] від 21.10.2025 року про розірвання шлюбу, справа № 504/4420/25. Хоча сторони і офіційно ще перебувають у шлюбі станом на 2025 рік, проте, вже більше двох років не проживають разом. Заявниця вже більше двох років проживає з дітьми разом окремо від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Додатково це підтверджується актом обстеження умов проживання за вхід. №67 від 14.10.2025 року, а саме: умови проживання за адресою: [ADDRESS] задовільні, в будинку чисто; для виховання та розвитку дитини створені такі умови: діти мають окремі кімнати, сплять на окремих ліжках, шафу для одягу., іграшки, підручники, місце для навчання, одяг за сезоном. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: матір [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Стосунки в сім`ї теплі та дружні. Матір піклується фізичним та духовним станом дітей. Діти забезпечені всім необхідним. [PERSON] відповідно до протоколу серії АА №563381 (терміновий заборонний припис стосовно кривдника), має інше місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що сторони фактично проживають окремо, [PERSON] систематично приходить до місця проживання заявника з дітьми та вчиняє постійні сварки, образи та приниження, які останній допускає переважно перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що створює атмосферу психологічного насильства та загрожує емоційному розвитку дітей. Крім того, неодноразові випадки, коли [PERSON] у нетверезому стані вимагає спілкування з дітьми, є неприпустимими та свідчать про те, що діти перебувають в позиції жертв, адже вони є свідками нецензурної лайки та погроз з боку батька. Стосовно [PERSON] неодноразово складалися постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. У сукупності ці факти підтверджують систематичність неправомірної поведінки [PERSON] та необхідність вжиття судом заходів для захисту прав і законних інтересів заявниці та дітей. Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник заявника надав до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на задоволенні заяви наполягав. [PERSON] у судове засідання не з`явився, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами, оскільки згідно ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши доводи заяви та дослідивши докази у справі вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15.03.2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. За період спільного проживання та шлюбу, у подружжя народилося дві дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Як вказала заявник та не спростовано [PERSON] сторони вже більше двох років не проживають разом. Заявниця проживає з дітьми разом окремо від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сімїї. Додатково це підтверджується актом обстеження умов проживання за вхід. №67 від 14.10.2025 року, а саме: умови проживання за адресою: [ADDRESS] задовільні, в будинку чисто; для виховання та розвитку дитини створені такі умови: діти мають окремі кімнати, сплять на окремих ліжках, шафу для одягу., іграшки, підручники, місце для навчання, одяг за сезоном. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: матір [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Стосунки в сім`ї теплі та дружні. Матір піклується фізичним та духовним станом дітей. Діти забезпечені всім необхідним. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за порушення, які останній вчиняв в присутності двох дітей відносно [PERSON] , а саме: постановою Іванівського районного суду Одеської області від 17.10.2024 року [PERSON] \~визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1\~статті 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, а саме штраф у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. на підставі трьох протоколів з огляду на те, що: 05.10.2024 року о 18:30 [PERSON] перебував у будинку, де допустив образливі дії із застосуванням ненормативної лексики (нецензурної лайки) стосовно дружини [PERSON] (далі\~також потерпіла), в присутності двох малолітніх дітей, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство (далі\~- протокол 1); 07.10.2024 року о 18:30 год., [PERSON] перебував у будинку, де допустив образливі дії із застосуванням ненормативної лексики (нецензурної лайки) стосовно потерпілої, в присутності двох малолітніх дітей, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство (далі\~протокол 2); 07.10.2024 року о 18:30 год., [PERSON] перебував в будинку, порушив терміновий заборонний припис щодо спілкування з потерпілою (далі\~протокол 3) (справа №499/1186/24, провадження № 3/499/773/24). Протоколом серії АА №563381 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, згідно якого 27.10.2025 року [PERSON] вчинив домашнє насилля психологічного характеру відносно [PERSON] та кривднику було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на три доби з 27.10.2025 року з 20:00 год. по 30.10.2025 року до 20:00 год. 27.10.2025 року відносно [PERSON] було знов складено протокол серії ВАД №758266, згідно якого [PERSON] ображав нецензурною лайкою свою дружину [PERSON] , а саме вчинив шкоду здоров`ю психологічного характеру. Внаслідок цього 31.10.2025 року Іванівським районним судом Одеської області було винесено постанову про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.173-2\~КУпАП та накладення на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (справа №499/1311/25). Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , тобто має відмінне місце проживання від заявника. Відповідно до ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини видачі обмежувального припису, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі - Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14, 17 частини першої\~статті 1 Закону\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі\~між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа,\~яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника як встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Судове рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону). Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону). Оскільки справа за заявою про видачу обмежувального припису розглядається на підставі відповідних норм\~ЦПК України, обставини щодо домашнього насильства мають бути доведені належними та допустимими доказами, та, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні на підставі оцінки наданих суду належних та допустимих доказів. На таких же засадах суд дає оцінку ризикам. Статтею 350-6 ЦПК України\~передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19 (провадження №61-22727св19) зроблено висновок про те, що видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства. Судом було встановлено, що матеріали справи містять достатньо доказів постійного використання у безпосередньому спілкуванні з дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживання щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства. Суд звертає увагу на ту обставину, що заходи обмежуваного припису встановлюються щодо кривдника, отже у разі, коли особа, звертаючись до суду з відповідною заявою, вважає, що батько стосовно дітей є кривдником, то вона повинна довести такі обставини, оскільки необґрунтоване обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків не може бути визнане як законним, так і справедливим. Стаття 4 Закону\~визначає основні засади запобігання та протидії домашньому насильству,\~стаття 22 Закону\~- права постраждалої дитини. З огляду на конструкцію та логічну побудову вказаних статей,\~закон\~захищає дітей у тому випадку, коли вони є постраждалими. Відповідно до\~статті 1 Закону, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Отже, обставини, які визначають статус дитини як постраждалої особи, в тому числі і те, що особа стала свідком (очевидцем) таких подій, мають бути доведені належними та допустимими доказами, якими по даній справі є постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Крім того, суд звертає увагу на те, що докази, що додані до заяви стосуються місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, тобто наданими доказами підтверджуються наявність обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо своєї дружини, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявник та її діти (опосередковано), як жертви такого насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому приходить до висновку про обґрунтованість заяви по суті та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк шість місяців, що відповідає вимогам ст.350-6 ЦПК України, оскільки є ризики, що відбудеться продовження домашнього насильства у майбутньому, та більший тривалий строк законодавством не передбачений. Суд не вбачає перешкод для винесення такого припису, беручи до уваги місце реєстрації [PERSON] , що є відмінним від місця проживання заявника та дітей, оскільки обмеження його у праві користування житловим приміщенням не застосовується. Відповідно до ч.6 ст.26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про видачу обмежувального припису кривднику, суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави. Згідно з ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved