Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

20 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому вказує, що 17 липня 2024 року між ТОВ «МАКС\~КРЕДИТ» і відповідачем укладено кредитний договір №00-9859758, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 21850 грн. Згідно з укладеним 20 січня 2025 року договором факторингу між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» останнє набуло право вимоги до боржників ТОВ «МАКС КРЕДИТ», у тому числі й до [PERSON] . Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 37 590,99 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 21 850,00 грн та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 15 740,99 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути із [PERSON] на користь товариства вказану суму боргу, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 35). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О. не з`явився, при зверненні до суду з позовом заявив клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 2 зв.). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо\~своєї адреси\~суду не\~надав,\~а тому\~відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 41-42). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явилвя, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] у режимі онлайн укладено договір №00-9859758, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді безвідкличної кредитної лінії у сумі 19000 грн на споживчі потреби на строк 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом, зобов`язався повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 12 липня 2025року згідно з умовами пункту 3.5 цього Договору. [PERSON] зобов`язався оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «11» серпня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Згідно з\~п.\~п.\~1.5.1,\~1.5.2,\~1.6\~договору стандартна\~процента ставка\~за договором\~складає 1,45%\~від суми\~кредиту за\~кожний день\~користування ним,\~застосовується у\~межах строку\~дії кредитної\~лінії,\~зазначеного в\~пункті 1.3.\~цього Договору\~(за\~виключенням строку\~кредитування,\~коли Позичальник\~має право\~на використання\~зниженої процентної\~ставки).\~Знижена процентна\~ставка становить\~0,88%\~від суми\~кредиту за\~кожен день\~користування ним,\~надається позичальнику\~в якості\~заохочення та\~діє виключно\~за умови\~сплати процентів\~не пізніше\~наступного дня\~за першою\~періодичною датою\~оплати процентів,\~визначеною п.1.4.\~цього договору.\~Знижена процентна\~ставка застосовується\~виключно протягом\~25\~днів користування\~Кредитом поспіль,\~починаючи з\~першого дня\~користування кредитом.\~Кредитодавець одноразово\~нараховує комісію\~за надання\~кредиту у\~розмірі 15%\~від суми\~кредиту,\~що складає:\~2850\~грн,\~яку позичальник\~зобов`язаний\~сплатити на\~умовах,\~визначених пунктом\~3.5.\~цього Договору (а. с. 11-16). Позичальником за договором зазначений [PERSON] . Договір та графік платежів, який є додатком до нього, позичальник підписав за допомогою одноразового ідентифікатора. У цей же день [PERSON] ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його за допомогою одноразового ідентифікатора (а. с. 10). Згідно з\~п.\~2.8\~договору кредит\~перераховується в\~сумі 19000\~грн на\~рахунок позичальника\~за реквізитами\~електронного платіжного\~засобу (платіжної\~картки)\~ [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до п. 4.2.5 договору кредитодавець має право відступити право вимоги за Договором із заміною кредитора у зобов`язанні відповідно до норм Цивільного кодексу України (в т.ч. ч.1 ст.516 ЦКУ) без згоди позичальника, а також обов`язково повідомити позичальника про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома Позичальника такого факту. 17 липня 2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» перерахувало [PERSON] на платіжну картку [NUMBER] грн (а. с. 7-9, 23). 20 січня 2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» і ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача (матеріали електронної справи). Відповідно до зазначеного договору факторингу ТОВ «МАКС КРЕДИТ» зобов`язалося відступити за плату, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняти права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників. Разом з правом вимоги до ТОВ «ФК «ЕЙС» переходять всі інші права та обов`язки ТОВ «МАКС КРЕДИТ» за кредитним договором. Відповідно до 2.4 договору відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних ТОВ «МАКС КРЕДИТ» за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС» відбувається у дату відступлення прав Вимоги. Згідно з витягом з реєстру боржників від 20 січня 2025 року до договору факторингу №20012025-MK/ЕЙС ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором №00-9859758 від 17 липня 2024 року у сумі 37590,99 грн, з яких: 21850 грн заборгованість по тілу кредиту, 15740,99 грн заборгованість за звичайними відсотками (а. с. 25). Сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №00-9859758 від 17 липня 2024 року також підтверджується випискою з особового рахунку ТОВ «ФК «ЕЙС» станом на 01 жовтня 2025 року (а. с. 22). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Як вбачається з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Враховуючи викладене, із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору №00-9859758 від 17 липня 2024 року у сумі 37590,99 грн з яких: 21850 грн заборгованість по тілу кредиту, 15740,99 грн заборгованість за звичайними відсотками. Що стосується вимоги про стягнення 7000 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. З огляду на викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4422 грн 40 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат, які складаються з судового збору (2422 грн 40 коп.) та витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (2000 грн) (а. с. 19-21, 29, 34).

Outcome: approved