Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася в суд з позовом до Надвірнянської міської радипро визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позивач посилається на те, що вона народилася [INFO] та зареєстрована в селі Парище, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Її батьками були [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. За життя батько позивача [PERSON] отримав право на земельну частку (пай), оскільки працював у колгоспі. Відповідно до Рішення Парищенської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 10.09.1999 року вирішено передати земельні ділянки у приватну власність. На підставі даного рішення видано державний акт на право приватної власності на землю ІФ 020562 від 20.09.1999 року, згідно якого [PERSON] надали у приватну власність земельні ділянки площею загальною 0,64 га, на які він отримав право за життя, однак Державний акт видано вже після його смерті. Відповідно до довідки Парищенської сільської ради на час смерті батьків [PERSON] та [PERSON] була зареєстрована та проживала їх дочка [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9950584182024 та № НВ-9950582812024 встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровим номером 2624084600:02:002:0129 та 2624084600:03:002:0025. Витягом із технічної документації нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2624084600:03:002:0025 складає 4604,53 грн. З витягу № НВ-9973236272025 нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровим номером 2624084600:02:002:0129 становить 7855,43 грн. 05 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , однак отримала відмову, оскільки державний акт про право власності на землю серії ІФ 020562 від 20.09.1999 року, виданий 20.09.1999 року вже після смерті власника. Просила позовні вимоги задоволити повністю, визнати за нею, [PERSON] , дата народження [INFO] власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер 2624084600:02:002:0129 площею 0,3586 га та земельну ділянку кадастровий номер 2624084600:03:002:0025 площею 0,2987 га, які розташовані в селі Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області. Стислий виклад позицій сторін: В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї поступила заява в якій просить справу слухати в її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила визнати за нею, [PERSON] , дата народження [INFO] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер 2624084600:02:002:0129 площею 0,3586 га та земельну ділянку кадастровий номер 2624084600:03:002:0025 площею 0,2987 га, які розташовані в селі Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області. Представник відповідача Надвірнянської міської ради в судове засідання не з`явився, від нього поступила заява в якій просить справу слухати в їх відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.08.2025 відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована в селі Парище, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Її батьками є [PERSON] - батько, та [PERSON] - мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4-5). Батьки позивача перебували в зареєстрованому шлюбі, укладеному 19 листопада 1938 року в селі Парища, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6). [INFO] [PERSON] ( [PERSON] ) помер, про що 20.02.1995 року виконкомом Парищенської сільської ради зроблено актовий запис (а.с. 7). Ще за життя батько позивача [PERSON] отримав право на земельну частку (пай), оскільки працював у колгоспі. На підставі завдання, виданого Парищанською сільською радою та договору з управління земельних ресурсів №28/95 від 28.06.1995 розроблений Проект роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Парищанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Для складання проекту використані дані обліку земель станом на 01.01.1995, які коректурою планового матеріалу проведено у відповідності з натурою. Протоколом правління спілки селян імені Шевченка Надвірнянського району від 08.04.1995 погоджено проект роздержавлення земель в кількості 670 га, до якого долучений список членів спілки селян імені Шевченка, які мають право на земельний пай, зокрема батько позивача - [PERSON] як пенсіонер спілки (а.с.22). Проект роздержавлення земель також погоджений з Парищенською сільською радою та відділом земельних ресурсів Надвірнянського району. Рішення Парищанської сільської ради Надвірнянського району VІ сесії третього демократичного скликання від 10.09.1999 року про хід земельної реформи по Парищанькій сільській раді затверджено список громадян, які мають право на отримання земельної ділянки/пай/ із земель колективної власності спілки селян імені Шевченка та вирішено передати земельні ділянки у приватну власність, зокрема [PERSON] (а.с.25,31). На підставі даного рішення 20.09.1999 року видано державний акт на право приватної власності на землю ІФ 020562, згідно якого [PERSON] надали у приватну власність земельні ділянки площею загальною 0,64 га (а.с. 33). На день смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований [ADDRESS] . Разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] в та його дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою Парищенської сільської ради від 30.10.2002 року №16/103 (а.с. 33). За довідкою Парищанського старостинського округу Надвірнянської міської ради від 03.11.2025, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є одна і таж особа. За інформацією Державного архіву Івано-Франкіської області у метричній книзі реєстрації народжень церкви с.Парище відсутній актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, про що 10.04.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Надвірнянського районного управління юстиції, зроблено актовий запис № 63 (а.с. 25). На день смерті [PERSON] разом з нею проживала і була зареєстрована [ADDRESS] її дочка - позивач [PERSON] . Колективне підприємство «Спілка селян імені Шевченка» с.Парище Надвірнянського району припинено 01.04.2008. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9950582812024 встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2624084600:03:002:0025 (а.с. 36-41) . З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9950584182024 встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2624084600:02:002:0129 (а.с.42-47 ). З витягу № НВ-9973236272025 вбачається що нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровим номером 2624084600:02:002:0129, яка становить 7855,43 грн (а.с. 48). З витягу № НВ-9973236392025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 2624084600:03:002:0025 встановлено, що грошова оцінка становить 4604,53 грн. (а.с. 49). 05 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] . Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадшину за законом, так як державний акт на право власності на землю І-ІФ №020562 виданий 20.09.1999 року, тобто після смерті власника [PERSON] , про що приватний нотаріус надав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.50) . З технічної документації на земельні ділянки з кадастровим номером 2624084600:03:002:0025 та кадастровим номером 2624084600:02:002:0129, встановлено, що вони також належать [PERSON] жителю с.Парище, Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 51-73). На вимогу суду Івано-Франківський обласний державний нотаріальний архів надав суду копію спадкової справи № 67/2003, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ( а.с. 92-150). На вимогу суду Івано-Франківський обласний державний нотаріальний архів надав суду копію спадкової справи № 67/2003, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ( а.с. 151-184). Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] ( [PERSON] ), який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] є дочка [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Підстави набуття права власності на нерухоме майно та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на земельні ділянки суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця. Судом встановлено, що батько позивача - [PERSON] працював у спілці селян імені Шевченка Надвірнянського району с.Парище і його включено до списку членів спілки, які мають право на земельний пай. Після прийняття та введення в дію Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших були створені колективні сільськогосподарські підприємства ( далі КСП). Основним завданням створення КСП було роздержавлення земель: передача земель із державної власності в колективну власність, а потім в результаті розпаювання майна КСП - у приватну. Відповідно до ст. ст. 5, 6 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. У частині другій статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Статті 81, 131 ЗК України в редакції 2001 передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-УІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Процес приватизації землі, розпочався в Україні після прийняття 18 грудня 1990 р. Постанови Верховної Ради України N 563-XII «Про земельну реформу» та 13 березня 1992 р. Постанови Верховної Ради України № 2200-ХІІ (2200-12) «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі». Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. На базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств були створені колективні сільськогосподарські підприємства, яким землю передано на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених колективних сільськогосподарських підприємств. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні отримати и для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів колективних сільськогосподарських підприємств на умовах оренди (джерело: «Практика розгляду судами земельних спорів Верховного Суду України. Узагальнення судової практики від 01.09.2003 року»). Таким чином, вищенаведені обставини та подані позивачем докази свідчать про те, що за життя спадкодавцю [PERSON] належали права на спірні земельні частки (паї). Суд дійшов висновку, що видача державного акта після смерті спадкодавця не спростовує факту належності йому спірних земельних ділянок і не може бути підставою для позбавлення спадкоємця права на спадщину. Спадкодавець фактично мав право на ці земельні ділянки, оскільки за життя був членом спілки селян, якій було передано державний акт про право колективної власності на землю, та був включений до списків осіб, яким виділялися земельні частки (паї) із колективної власності у приватну. Згідно з пунктами 16, 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції 2001, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з подальшою видачею державних актів на право власності на землю. Отже, наявність державного акта, виданого після смерті спадкодавця, не впливає на вже набуте ним право на земельну частку (пай) та не може обмежувати спадкові права позивача. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року зі змінами при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (в тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п.1 ч.1 ст.549 цього Кодексу дією, що свідчить про прийняття спадщини є той факт, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а відповідно до ч.2 цієї статті зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК Української РСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця. Із матеріалів справи встановлено, що позивач є дочкою померлого [PERSON] , а [PERSON] була його дружиною. На день смерті спадкодавця вони обидві були зареєстровані та фактично проживали за адресою: [ADDRESS] . Позивач і [PERSON] фактично вступили в управління та користування спадковим майном, чим прийняли спадщину. Після смерті [INFO] [PERSON] усе спадкове майно було прийняте позивачем. Відповідно до статті 78 ЗК України в редакції 2001, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України в редакції 2001 громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі прийняття спадщини. Висновки суду: Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Спадкодавцем майна є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Парище, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від спадкового майна не відмовлялася, а також те, що позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, проте право власності спадкодавця на спірні земельні ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності, який за його життя не був належним чином оформлений, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. У зв`язку з цим підлягає визнанню за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на: земельну ділянку кадастровий номер 2624084600:02:002:0129 площею 0,3586 га, земельну ділянку кадастровий номер 2624084600:03:002:0025 площею 0,2987 га, розташовані в селі Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області, оскільки позивач на даний час позбавлена можливості іншим шляхом реалізувати свої спадкові права.

Outcome: approved