Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про захист гідності та честі, ділової репутації, а також відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовано наступним. 25 березня 2024 року на виконання усної домовленості про надання допомоги з працевлаштування за кордоном [PERSON] перерахував позивачу 2 108,00 грн. 20 червня 2024 року [PERSON] подав начальнику Департаменту кіберполіції Національної поліції України заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України. Згідно з нею відповідач вважає, що потрапив до шахраїв в мережі Інтернет. Оскільки до теперішнього часу досягнуті домовленості щодо його працевлаштування у Німеччині не виконані, грошові кошти в сумі 2 108,00 грн., йому не повернуті. Зазначена інформація безпосередньо стосується позивача та за своїм характером є недостовірною, бо не ґрунтується на жодних фактах. Згідно з платіжною інструкцією №КС19-10КВ-91АА-Т5СМ від 28.03.2024 року помилковий платіж у сумі 2 108,00 грн. був повернений [PERSON] з рахунку [PERSON] . За таких обставин [PERSON] просить суд визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, зазначену відповідачем в заяві про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України від 20 червня 2024, яка подана [PERSON] начальнику Департаменту кіберполіції Національної поліції України; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн. , завдану поданою [PERSON] заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України від 20 червня 2024 року та початком досудового розслідування згідно з вищезазначеною заявою. Провадження у справі відкрито 22.11.2024, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. В подальшому позивач [PERSON] уточнив свої вимоги та просив суд визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію зазначену відповідачем у заяві про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України від 20.06.2024 року, яка подана [PERSON] начальнику Департаменту кіберполіції Національної поліції України, а саме: інформацію згідно з якою Відповідач вважає, що потрапив до шахраїв мережі інтеренет, оскільки до теперішнього часу досягнуті домовленості щодо його працевлаштування в Німмеччині не виконані, грошові кошти в сумі 2 108,00 грн. йому не повернуті та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн., завдану поданою [PERSON] заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України від 20 червня 2024 року та початком досудового розслідування згідно з вищезазначеною заявою. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Надали згоду на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подачу відзиву не скористався. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку наявним доказами, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 20.06.2024 [PERSON] звернувся до Департаменту кіберполіції Національної поліції України з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Відповідач повідомив про те, що 05.03.2024, перебуваючи на території міста Познань (Республіка Польща), користуючись глобальною мережею Інтернет у соціальній мережі «Інстаграм», знайшов профіль (сторінку) компанії « [INFO] », яка позиціонує себе як компанія, що є надавачем послуг в сфері працевлаштування за кордоном. Шляхом направлення СМС зв`язався з менеджером та отримав інформацію щодо допомоги в пошуку роботи. Також заява містить відомості про отримання від менеджера Компанії на ім`я [PERSON] квитанцію на оплату послуг та надав фото сторінок свого закордонного паспорту,, інформацію про картку платника податків, витяг про реєстрацію місця проживання. Також [PERSON] , як вбачається з заяви, 22.03.2024 було сплачено на отримувачу: ФОП [PERSON] суму у розмірі 2 108,00 грн. за надані послуги, після чого роботодавці перестали виходити на зв`язок, а менеджер став ухилятися від спілкування, грошові кошти повернуті е були. За таких обставин [PERSON] просив прийняти заяву та внести зазначені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування кримінального правопорушення відносно групи осіб, які через всесвітню мережу Інтернет, ввівши заявника в оману , шляхом обману та зловживання довірою, незаконно заволоділи грошовими коштами у розмірі 2 108,00 грн., чим вчинили шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України. Позивач вказує, що зазначена в заяві інформація є фактичним твердженням того, що [PERSON] є злочинцем, шахраєм. Проте, доказом недостовірної інформації є платіжна інструкція, яка свідчить про повернення відповідачу помилково сплачених коштів, а права [PERSON] мають бути відновлені шляхом, вказаним у позовній заяві. Так, як вбачається з платіжної інструкції № КС19-10КВ-91АА-Т5СМ від 28.03.2024, копія якої долучена до матеріалів справи, 28.03.2024 [PERSON] було повернуто грошові кошти на його рахунок в АТ «Універсал Банк» у розмірі 2 108,00 грн., призначення платежу: повернення помилкового платежу. Згідно по положень ст.. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України кожен має право на повагу його гідності. Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку. В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення. Приймаючи рішення по суті спору суд має наголосити на наступному. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ст. 13 ЦПК України. Також слід зазначити, що положеннями ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, сторона позивача просить визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, зазначену відповідачем у заяві про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України від 20 червня 2024. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Разом з тим, як свідчать вищезазначена заява, викладені в ній обставини стосуються не лише [PERSON] (в частині сплати грошових коштів на реквізити ФОП [PERSON] ), а й інших осіб, які не є позивачами у справі. Крім того, відсутність конкретизації, яка саме інформація, що викладена у заяві про вчинення кримінального правопорушення має бути визнана недостовірною, з урахуванням вищенаведених норм процесуального права, не дає суду підстав та права самостійно визначитись з заявленими вимогами і на власний розсуд визначити, яка інформація має бути визнана недостовірною, а дії відповідача спричинили порушення право [PERSON] на особисте життя, повагу до гідності, честі та недоторканності її ділової репутації. За положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про захист гідності та честі, ділової репутації, а також відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed