Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

У червні 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договорами № 3554906142-116490 від 03.09.2021 року, № 102402258 від 26.08.2021 року, № 75188659 від 26.08.2021 року, № 639982 від 08.09.2021 року в розмірі 153248,77 грн, а також 2422,4 грн судового збору та 25000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 03.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Iнкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір № 3554906142-116490, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 гривень на умовах передбачених цим договором, терміном користування кредитом на 14 діб, з датою повернення кредиту 03.09.2021 року (включно), під процентну ставку 1,95% за кожен день користування кредитом. 26.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір № 102402258, згідно з яким відповідач отримала кредит на суму 10000 грн під проценти за користування кредитом: 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. \~ \~ \~ \~26.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір № 75188659, відповідно до якого відповідач отримала в позику грошові кошти в сумі 14281 грн під процентну ставку (базову, фіксовану) 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. \~ \~ \~ \~08.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір № 639982, згідно з яким остання отримала в кредит суму позики в розмірі 3000 грн під базову процентну ставку (фіксовану) 2%, яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики. \~ \~ \~ \~Отримавши в кредит грошові кошти на зазначену суму [PERSON] у кожному випадку зобов`язалася повернути суму позики та сплатити відсотки, нараховані за користування кредитом. Позикодавці зі своєї сторони свої зобов`язання за кредитними договорами виконали в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає. 21.12.2021 року було укладено договір № 21-12/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Iнкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3554906142-116490. 17.12.2021 року було укладено договір № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102402258. 27.01.2022 року було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 75188659. 25.01.2022 року було укладено договір № 25/01/2022/1, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 639982. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 3554906142-116490, № 102402258, № 75188659, № 639982. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за кредитними договорами № 3554906142-116490, № 102402258, № 75188659 і № 639982. Станом на час звернення до суду з позовом заборгованість [PERSON] становить: - за Договором № 3554906142-116490 від 03.09.2021 року 14998 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 2000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 12998 грн; - за Договором № 102402258 від 26.08.2021 року 79350 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 10000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 68250 грн, заборгованість за комісіями 1100 грн; - за Договором № 75118659 від 26.08.2021 року 48645,38 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 14281 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 34103,03 грн, інфляційні збитки 228,49, 3% річних 32,86 грн; - за Договором № 639982 від 08.09.2021 року 10255,39 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 7200 грн, інфляційні збитки 48 грн, 3% річних 7,39 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 153248,77 грн та складається з: заборгованості за тілом кредиту на загальну суму 29281 грн, заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги на загальну суму 122551,03 грн, заборгованості за комісіями в розмірі 1100 грн, інфляційних збитків на загальну суму 276,49 грн та 3% річних на загальну суму 40,25 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.07.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про застосування до спірних правовідносин позовної давності, обґрунтована тим, що кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту за договором № 3554906142-116490 від 03.09.2021 року було 17.09.2021 року, за договорами № 102402258 від 26.08.2021 року і № 75188659 від 26.08.2021 року 25.09.2021 року та за договором № 639982 від 08.09.2021 року 08.10.2021 року, проте позичальником повністю не було здійснено повернення кредитних коштів. Таким чином, вже починаючи з вересня 2021 року ТОВ «Коллект Центр» фактично знав про своє порушене право, однак, із позовною заявою про стягнення заборгованості звернувся до суду лише в червні 2025 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явилася, згідно прохальної частини позову просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 20.08.2025 року надіслала до суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити без її участі в порядку письмового провадження. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 102402258, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн, строком на 30 днів, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 25.09.2021 року (п.п.1.2, 1.3, 1.4 Договору). Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту: 1100 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово. Згідно з п.п.1.5.2, 1.6 і 1.7 цього Договору проценти за користування кредитом: 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. 26.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 75188659 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), згідно з умовами якого відповідач отримала позику на суму 14281 грн строком на 30 днів під процентну ставку (базову, фіксовану) 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 03.09.2021 року між ТОВ «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики № 3554906142-116490, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти на суму 2000 грн, строком користування на 14 днів, до 17.09.2021 року, із процентною ставкою в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом. 08.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 639982 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), згідно з умовами якого відповідач отримала позику на суму 3000 грн строком на 30 днів під процентну ставку (фіксовану) 2%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 17.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за Договором № 102402258 від 26.08.2021 року. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників до Договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року, в якому під № 2953 боржницею за договором № 102402258 зазначена [PERSON] , розмір заборгованості 44850 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту, 33750 грн заборгованість за відсотками, 1100 грн заборгованість за комісією. 21.12.2021 року між ТОВ «ФК «Iнкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продав) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за Договором № 3554906142-116490 від 03.09.2021 року. Відповідно Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №21-12/21 від 21.12.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 3554906142-116490 становить 2518 грн, з яких: 2000 грн заборгованість по тілу кредиту, 518 грн заборгованість за відсотками. 25.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 25/01/2022/1, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за Договором № 639982 від 08.09.2021 року. Згідно з Витягом з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 25/01/2022/1 від 25.01.2022 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 639982 становить 10200 грн, з яких: 3000 грн заборгованість по тілу кредиту, 7200 грн заборгованість за відсотками. 27.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набув права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за Договором № 75188659 від 26.08.2021 року. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 75188659 становить 48384,03 грн, з яких: 14281 грн заборгованість по тілу кредиту, 34103 грн заборгованість за відсотками. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр», як новий кредитор, набув права грошової вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитними договорами № 3554906142-116490 від 03.09.2021, № 102402258 від 26.08.2021, № 75188659 від 26.08.2021 та № 639982 від 08.09.2021 року. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, в якому [PERSON] зазначена боржницею: - під № 9174, кредитний договір № 102402258, розмір заборгованості 79350 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту, 68250 грн заборгованість за відсотками, 1100 грн заборгованість за комісією; - під № 23351, кредитний договір № 75188659, розмір заборгованості 48645,38 грн, з яких: 14281 грн заборгованість за тілом кредиту, 34103,03 грн заборгованість за відсотками, 261,35 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України; - під № 75683, кредитний договір № 3554906142-116490, розмір заборгованості 14998 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, 12998 грн заборгованість за відсотками; - під № 89049, кредитний договір № 639982, розмір заборгованості 10255.39 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту, 7200 грн заборгованість за відсотками, 55.39 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України. Згідно із ч.1ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із ч.1 ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Частиною 1 статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530\~ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 11\~ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст.207\~ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу ч.1ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч.1ст.1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч.1 ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У п.п.5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови: використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19 дійшов такого висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено. А у постанові Верховного Суду у справі від 07.10.2020 року №127/33824/19 наголосив, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та ТОВ не був би укладений. Таким чином, підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором - це: отримання певного набору літер та/або цифр за допомогою смс-повідомлення на фінансовий номер позичальника, прив`язаний до банківської картки, реєстрація в особистому кабінеті з допомогою логіна та пароля на сайті продавця товарів/надавача послуг, отримання електронного листа на електронну пошту позичальника, за допомогою якого підтверджується реєстрація в особистому кабінеті шляхом здійснення входу на вебсайт продавця/надавача. Вчинення таких дій з ідентифікацією особи позичальника за ПІБ, фінансовим номером телефону, прив`язаним до банківської картки, та e-mail вказують на укладення електронного договору, підписаного електронним підписом одноразового ідентифікатора. Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 року в справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту. За положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст.76\~ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як вбачається із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною 2 названої статті питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6 статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідач не заперечує факт укладення нею кредитних договорів № 3554906142-116490 від 03.09.2021, № 102402258 від 26.08.2021, № 75188659 від 26.08.2021 та № 639982 від 08.09.2021 року та отримання кредитних коштів у зазначеному в них розмірі. У свою чергу, факт укладення названих кредитних договорів та перерахування кредитних коштів відповідачці у вказаному розмірі підтверджено матеріалами справи. Недійсними або неукладеними вказані договори або їх окремі положення не визнавалися. Доказів погашення заборгованості повністю або частково, як і доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості, свідчили б про їх неправильність чи некоректність, невідповідність умовам договорів, відповідачем не надано. Згідно із п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договорами № 3554906142-116490 від 03.09.2021, № 102402258 від 26.08.2021, № 75188659 від 26.08.2021 та № 639982 від 08.09.2021 року перейшло до позивача ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до наданих позивачем розрахунків, витягів з реєстрів боржників, унаслідок неналежного виконання кредитних зобов`язань загальна заборгованість відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 23.06.2025 року становить 153248,77 грн, яка складається із: - заборгованості за Договором № 3554906142-116490 від 03.09.2021 року 14998 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 2000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 12998 грн; - заборгованості за Договором № 102402258 від 26.08.2021 року 79350 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 10000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 68250 грн, заборгованість за комісіями 1100 грн; - заборгованості за Договором № 75118659 від 26.08.2021 року 48645,38 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 14281 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 34103,03 грн, інфляційні збитки 228,49, 3% річних 32,86 грн; - заборгованості за Договором № 639982 від 08.09.2021 року 10255,39 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 7200 грн, інфляційні збитки 48 грн, 3% річних 7,39 грн. Як зазначалося вище, жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитними договорами, та які б спростовували зазначені розрахунки заборгованості, відповідач до суду не надала. Отже, в порушення норм закону та умов кредитних договорів відповідач свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами належним чином не виконала, кредитні кошти у визначені договорами строки не повернула, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову. Щодо доводів відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України). Згідно статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільним кодексом\~України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частинами 1, 5 статті 261\~ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому, термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року,\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента\~України від\~24.02.2022\~№ 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента\~України №\~235/2025\~від 15.04.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 07.08.2025 року,\~Указ Президента\~України від 14.07.2025\~року №\~478/2025\~«Про продовження\~строку дії\~воєнного стану\~в Україні» продовжено до 05.11.2025 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023 року) пункт 19 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Законом України\~від 14.05.2025\~року №\~№ 4434-IX\~«Про внесення\~зміни до\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України\~щодо поновлення\~перебігу позовної\~давності» Пункт 19розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України виключено. Закон набрав чинності з 04.09.2025 року. Ураховуючи, що строк виконання кредитних зобов`язань відповідача сплинув за Договором про споживчий кредит № 102402258 - 25.09.2021 року, до Договором позики № 75188659 25.09.2021 року, за Договором № 3554906142-116490 - 17.09.2021 року та за Договором позики № 639982 08.10.2021 року, однак у цей період тривав термін дії карантину (до 30.06.2023 року), відповідно строк перебігу позовної давності продовжувався на строк дії карантину, а також у зв`язку із введенням воєнного стану на території України перебіг строку позовної давності зупинявся, у задоволенні клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» кредитну заборгованість в загальному розмірі 153248,77 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. \~ \~ \~ \~Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~ \~ \~ \~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. \~ \~ \~ \~У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію Договору про надання правової допомоги 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», переліку послуг із зазначенням їх вартості, заявку про надання юридичної допомоги № 295 від 01.05.2025 року на суму 25000 грн та витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг становить 25000 грн, зокрема: надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн, надання письмової консультації з вивченням документів 3000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 18000 грн. \~ \~ \~ \~Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. \~ \~ \~ \~Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved