Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

До суду звернулося ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №75822369 від 01.07.2021 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено електронний договір позики №75822369. Відповідно до умов договору, позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 4000,00 грн зі строком користування до 30 календарних днів включно та процентною ставкою 1,9% на день. Позичальник прийняв умови договору шляхом підписання останнього в електронній формі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Вказана сума позики була перерахована на банківську картку позичальника. Відповідач не повернув отриману позику у строк, передбачений договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 19.11.2021 року первісний кредитор уступив право вимоги за договором позики ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», яка в подальшому, 04.03.2023 року, уклала договір факторингу з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що є поточним позивачем. Станом на момент подання позову, заборгованість за договором позики становила 13552,00 грн, з яких: 4000,00 грн основна сума позики; 9552,00 грн нараховані проценти за користування позикою. Виходячи з вищезазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальному розмірі 13552 грн та судові витрати. Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Збаразьким районним\~судом Тернопільської\~області 10\~липня 2025\~року було\~ухвалено заочне\~рішення в\~даній цивільній\~справі.\~Згідно рішення\~суду позов\~задоволено та\~стягнуто з\~ [PERSON] \~в користь\~ТОВ «ФІНПРОМ\~МАРКЕТ» 13552\~гривні 00\~копійок заборгованості\~за договором\~позики №75822369\~від 01\~липня 2021\~року,\~в тому\~числі:\~4000\~грн -\~заборгованість за\~основною сумою\~боргу;\~9552\~грн \~заборгованість за\~відсотками.\~Також стягнуто\~з [PERSON] \~в користь\~ТОВ «ФІНПРОМ\~МАРКЕТ» 2422\~гривень 40\~копійок сплаченого\~судового збору\~та 3500\~гривень понесених\~позивачем судових\~витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року скасовано заочне рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 липня 2025 року в даній справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також на адресу суду надійшло письмове заперечення на заяву відповідача щодо заперечення позовної заяви. У зазначеному запереченні представник позивача вказує, що доводи відповідача є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Зокрема, зазначає, що укладення договору позики здійснено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а підписання договору одноразовим ідентифікатором є належним способом підтвердження волевиявлення сторони. Представник позивача наголошує, що відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували факт укладення та виконання договору, отримання грошових коштів або підтверджували порушення позивачем норм законодавства. Щодо доводів відповідача про звільнення від сплати відсотків як військовослужбовця, представник позивача зазначив, що відповідачем не подано жодного документа, передбаченого законодавством, який би підтверджував наявність підстав для застосування таких пільг щодо спірного договору. Так само представник позивача заперечив твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності, вказавши, що строки позовної давності продовжувалися у зв`язку з карантином та запровадженням воєнного стану, що узгоджується з положеннями Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і судовою практикою. У зв`язку з викладеним представник позивача просив суд розглядати справу за наявними матеріалами та не брати до уваги доводи відповідача, як таких, що не підтверджені доказами та спрямовані виключно на ухилення від виконання зобов`язання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Однак згідно заяви (заперечення позовної заяви), поданої відповідачем [PERSON] , він вказує, що не погоджується з нарахованими відсотками, оскільки, на його думку, позивач не довів правомірність їх формування та не врахував положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення військовослужбовців від сплати відсотків за користування кредитом на період служби. Стверджує, що відсотки після 19.11.2021 року нараховані неправомірно. Також відповідач заперечує факт належного укладення електронного договору позики. Зазначає, що використання одноразового ідентифікатора не може вважатися належним підтвердженням його волевиявлення, оскільки доступ до електронної пошти та мобільного пристрою могли мати інші особи. Наголошує, що позивач не довів, що саме відповідач підписав договір, та просить не брати до уваги одноразовий ідентифікатор як належний доказ підписання договору. Крім того, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Вказує, що строк користування позикою становив 30 днів, і якщо кошти не повернуто у цей період і не внесено жодного платежу, договір вважається таким, що завершив свою дію на початку серпня 2021 року, а термін позовної давності на початку серпня 2024 року. Натомість позов подано лише у 2025 році, тобто після спливу загальної трирічної позовної давності. Зазначає, що позивач не надав доказів пролонгації договору чи сплати ним будь-яких платежів, які могли б перервати або поновити строки позовної давності. Також відповідач вказує, що позивачем не дотримано обов`язку щодо досудового врегулювання спору - матеріали справи не містять жодного доказу надсилання відповідачу претензії або повідомлення про наявність заборгованості, що, на його думку, свідчить про порушення з боку позивача вимог законодавства. Окремо відповідач звертає увагу суду, що у період укладення договору він міг перебувати у стані, коли не мав доступу до свого мобільного телефону чи електронної пошти, оскільки доступ до них могли мати члени його сім`ї. Стверджує, що позивач не довів факту отримання ним грошових коштів. А тому, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Так, судом встановлено, що 01 липня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №75822369 на умовах повернення позики в кінці строку (а.с.14). Відповідно до п. 1 Договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність кошти, на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики (а.с.14). Згідно з п.п. 2.1-2.3 Договору, сума позики 4000, 00 грн, строк позики/строк договору 30 днів, процентна ставка/день 1,99% (фіксована). Дата надання позики 01.07.2021 року. Дата повернення позики (останній день) 31.07.2021 року. Знижена процентна ставка 0,01%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 3,71 %. Орієнтовна загальна вартість позики 4012 грн (таблиця договору). Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п.12 Договору). ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, а саме: 01.07.2021 року здійснило перерахування грошових коштів у сумі 4000 грн на банківський рахунок картки № [NUMBER] . Факт зарахування коштів підтверджується копією платіжної інструкції/операція № 0bc5416e-4bc2-41db-9b73-bf5abbaa0619 (а.с.11), довідкою ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 10.04.2025 року (а.с.22, 23), довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» від 21.04.2025 року (а.с.23). Таким чином, сукупність поданих доказів договір позики, платіжна інструкція про перерахування коштів, довідки платіжної організації та банківські документи - підтверджує факт належного виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідно до договору факторингу №1911, укладеного 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (а.с.25-28), реєстру прав вимог №3 від 19.11.2021 року (а.с.29), актом звірки (а.с.30), ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» право вимоги до відповідача за даним договором позики №75822369 від 01.07.2021р. Відповідно до договору факторингу №030423-ФК, укладеного 03 квітня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (а.с.32-34), реєстру заборгованості від 03.04.2023 року (а.с.37), ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» відступило ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право вимоги до відповідача за даним договором позики №75822369 від 01.07.2021р. Таким чином, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону). Вказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем доведений факт укладення між сторонами договору позики №75822369 від 01.07.2021 року в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) пропозиції, та підписано накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання кредитором виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки згідно договору, а також станом на час розгляду справи не повернув. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 6388 гривень заборгованості за договором позики №75822369 від 01.07.2021 року, з яких: 4000 гривень заборгованості за основним боргом; 2388 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Частковість задоволення позовних вимог, а саме відмова у стягненні решти суми процентів за користування кредитом пов`язана з тим, що такі проценти за користування кредитними коштами були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору позики, строк кредитування встановлено 30 днів, тобто станом на 31.07.2021 року загальна заборгованість з кредиту складала 6388 грн, з яких 4000 грн - сума основного боргу, а 2388 грн - проценти (1,99% за день), нараховані за користування кредитом у межах визначеного строку. Наявність цієї заборгованості підтверджується наданими позивачем розрахунком суми заборгованості (а.с.7-80), умовами договору (а.с.14), правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.15-20). За таких обставин, суд вважає доведеним факт виникнення зобов`язання відповідача у зазначеному розмірі в межах строку дії договору. У той\~же час\~позивачем нарахована\~заборгованість зі\~сплати відсотків\~за користування\~кредитом у\~розмірі 9552\~грн,\~що здійснено\~поза межами\~строку дії\~договору,\~встановленого сторонами\~-\~30\~днів,\~а доказів\~погодження відповідачем\~нових умов\~договору або\~його пролонгації\~на момент\~нарахування таких\~відсотків позивачем\~не подано.\~Тому вимоги\~в цій\~частині є\~необґрунтованими. Відтак, у межах строку кредитування до 31.07.2021 року відповідач мав, зокрема повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Починаючи з 31.07.2021 року, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 6388 грн, з яких 4000 грн - сума основного боргу, а 2388 грн - проценти, нараховані за користування кредитом у межах визначеного строку. Частиною другою\~статті 625\~ЦК України\~визначено,\~що боржник,\~який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції,\~що встановлюються\~відповідно до\~договору чи\~закону за\~несвоєчасне виконання\~зобов`язання,\~спрямовані передусім\~на компенсацій\~кредитору майнових\~втрат,\~яких він\~зазнає внаслідок\~несвоєчасного здійснення\~з ним\~розрахунку з\~боку боржника.\~Такі санкції\~не можуть\~розглядатися кредитором\~як спосіб\~отримання доходів,\~що є\~більш вигідним\~порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18). Таким чином, нарахування відсотків ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» після 30-денного строку дії кредитного договору та у фіксованому щоденному відсотку (відповідно до п.2.2, п.2.3 договору) щоденно суперечить як самим умовам договору так і ст.625 ЦК України, та відповідно є безпідставним. Також враховуючи те, що позивачем не ставилося вимог про стягнення з відповідача коштів внаслідок прострочення заборгованості за кредитом відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, тому відсутні законні підстави для стягнення на даний час коштів, а саме відсотків, нарахованих поза межами строку договору споживчого кредиту. Оцінюючи доводи відповідача щодо неналежності укладення електронного договору позики та використання одноразового ідентифікатора, суд зазначає, що такі заперечення ґрунтуються лише на припущеннях відповідача та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Сам по собі факт можливого доступу інших осіб до мобільного телефону чи електронної пошти відповідача не спростовує встановлені судом обставини укладення договору в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та не є підставою для визнання відсутності волевиявлення відповідача на його укладення. Надані позивачем договір, платіжні документи та довідки фінансових установ узгоджуються між собою, є взаємопов`язаними та свідчать про фактичне отримання відповідачем грошових коштів, тому зазначені доводи суд оцінює критично та відхиляє. Не заслуговують\~на увагу\~й посилання\~відповідача на\~пропуск позивачем\~строку позовної\~давності. Строк виконання зобов`язання встановлено сторонами до 31.07.2021 року, однак перебіг позовної давності підлягає обчисленню з урахуванням спеціальних норм, що регулюють правові наслідки карантину та воєнного стану. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). З цього випливає, що у разі закінчення строку позовної давності, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 скасовано на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану». В подальшому, відповідно до Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час. У пункті 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.12.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності «Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025 року. Матеріали справи підтверджують, що строк виконання зобов`язання настав 31.07.2021 року, відтак з цього моменту почався перебіг позовної давності. Водночас згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на час дії карантину строки позовної давності продовжуються, а станом на 02.06.2025 року (дата подання позову) також діяв пункт 19 цього ж розділу, яким передбачалося зупинення перебігу позовної давності на період воєнного стану. Таким чином, позов поданий у межах встановленого законом строку, підстав для застосування наслідків його спливу немає. Доводи відповідача про недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору також не можуть бути прийняті судом, оскільки для даної категорії справ законодавством не встановлено обов`язковий претензійний порядок урегулювання спору як умову звернення до суду. Відсутність у матеріалах справи доказів направлення претензії сама по собі не свідчить про порушення прав відповідача та не позбавляє позивача права на судовий захист. Посилання відповідача\~на звільнення\~його як\~військовослужбовця від\~сплати відсотків\~за користування\~кредитом суд\~оцінює критично.\~До заперечення\~на позовну\~заяву відповідач\~долучив копію\~паспорта громадянина\~України,\~копію посвідчення\~учасника бойових\~дій та\~довідку про\~реєстрацію місця\~проживання,\~проте подані\~документи не\~містять відомостей,\~які б\~підтверджували наявність\~у відповідача\~права на\~звільнення від\~сплати відсотків\~саме у\~межах спірного\~договору.\~У матеріалах\~справи відсутні\~докази,\~що підтверджують\~застосування до\~відповідача відповідних\~пільг або\~правових підстав\~для звільнення\~від нарахованих\~процентів,\~у зв`язку\~з чим\~доводи відповідача\~в цій\~частині є\~необґрунтованими та\~не можуть\~бути враховані\~судом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо недійсності договору, відсутності факту отримання ним грошових коштів, пропуску строку позовної давності та наявності підстав для повного звільнення від сплати процентів є необґрунтованими, належними доказами не підтверджені та не спростовують установлених судом обставин і правомірності вимог позивача в частині стягнення основного боргу та процентів у межах строку кредитування. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку. Сума задоволених вимог позивача складає 6388 грн зі заявлених 13552 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1141,85 грн (6388 грн х 2422,40 грн : 13552 грн = 1141,85 грн). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України). Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження\~понесених позивачем\~витрат на\~правничу допомогу\~в матеріалах\~справи наявні\~такі докази: копію договору №01-1/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.38-39), витяг з акту №12-П від 30.04.2025р. прийняття-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року (а.с.40), акт прийняття-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.40), платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №579934664.1 від 30.04.2025 року (а.с.41). При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд також враховує, що відповідач не заявляв заперечень щодо розміру та співмірності витрат на правничу допомогу, а подані позивачем документи підтверджують факт їх понесення. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованим стягнення витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам, а саме 1650 грн на користь позивача, що відповідає частці присудженої суми від заявленого розміру позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial