Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр обчислювальної техніки та інформатики» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору Виробничо-комерційної фірми «Внешком» у вигляді приватного підприємства, [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньої-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що 18.12.2023 року о 09 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи т/з марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] у м. Одесі, вул. Вапняна, буд. 83, не був уважним, не стежив за технічним станом транспортного засобу, в результаті чого лопнуло переднє ліве колесо, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із т/з марки «Mercedes-Benz\~Axor\~1840\~LS»,\~д/н\~ [NUMBER] \~з напівпричепом\~«Baryval»\~н/з\~ [NUMBER] ,\~який рухався\~в зустрічному\~напрямку,\~внаслідок чого\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження. Причиною дорожньо транспортної пригоди стало порушення [PERSON] п.п. 2.3, 11.3 Правил дорожнього руху. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року за результатами розгляду справи № 523/503/24 [PERSON] було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. В результаті зазначеної дорожньо транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Mercedes-Benz Axor 1840 LS», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та власником якого є ТОВ «ЦОТІ», та яким на підставі договору оренди (найму) володіло та користувалося Виробничо-комерційна фірма «Внекшом» у вигляді приватного підприємства. Власником транспортного засобу марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] є [PERSON] . Цивільно правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] була застрахована у ПрАТ СК «Інтер Поліс» на підставі полісу № 215055711 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 22.12.2023 ВКФ «Внешком», як володільцем (наймачем) пошкодженого транспортного засобу, на електронну адресу страховика винуватця у ДТП ПрАТ СК «Інтер Поліс» було направлено письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21.12.2023, до якого було додано документи, запитувані страховиком. 01.04.2024 ВКФ «Внешком» на вимогу страховика було подано окрему заяву про виплату страхового відшкодування із додатками. 01.07.2024 року страховиком ПрАТ СК «Інтер Поліс» було виплачено ТОВ «Цоті» страхове відшкодування у розмірі 160000,00 грн. Згідно висновку експерта № 7670 від 23.01.2024 року експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості, відновлювального ремонту та матеріального зносу, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Mercedes Benz Axor 184 OLS» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 18.12.2023 вартість матеріального збитку дорівнює 569380,00 грн. Враховуючи, що вартість матеріального збитку за висновком експерта № 7670 від 23.01.2024 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто транспортний засіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був визнаний фізично знищеним, для визначення належного розміру відшкодування, яка має бути стягнута з відповідача, виникла необхідність у здійсненні додаткового дослідження по визначенню вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди (з урахуванням пошкоджень завданих у дорожньо-транспортній пригоді). Згідно висновку експерта № 7670-ДОД від 22.08.2024 року додаткового, експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, автомобіля «Mercedes Benz Axor 184 OLS» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.12.2023 року, ринкова вартість автомобіля визначається рівною утилізації (металобрухту, що залишився) становить 41828,00 грн. Таким чином, відповідач [PERSON] , повинен відшкодувати позивачу ТОВ «Цоті» різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (527552 грн.) та страховою виплатою (160000,00 грн.), що складає 367552,00 грн. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Цоті» суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 367552,00 грн., витрати на правову допомогу, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5513,28 грн. Суд констатує, що представником відповідача [PERSON] було подано до суду пояснення, які за своєю правовою природою є відзивом на позовну заяву, у якому представник відповідача вказує на те, що як вбачається із позовної заяви вимогу пред`явлено до власника автомобіля «Renault Premium 420», н/з [NUMBER] , [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 367552 грн. як різниці між вартістю т/з до та після дорожньо-транспортної пригоди, із врахуванням страхової виплати. Відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на підставі положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Наявність реєстраційних документів на автомобіль «Renault Premium 420», н/з [NUMBER] у [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, свідчить про надання згоди [PERSON] на володіння транспортним засобом останнім. [PERSON] володів транспортним засобом на правовій підставі за згодою відповідача. [PERSON] як власник автомобіля «Renault Premium 420», н/з [NUMBER] , в момент дорожньо-транспортної пригоди ним не володів, отже він не є зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, завданої ТОВ «Цоті». На думку представника відповідача саме [PERSON] є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме останній на правовій підставі володів т/з «Renault Premium 420», н/з [NUMBER] . Суд констатує, що представником третьої особи [PERSON] [PERSON] було подано до суду пояснення третьої особи, у яких представник третьої особи вказує на те, що [PERSON] зі своїм братом має у власності низку одиниць великогабаритної техніки, більшість з яких вантажні автомобілі. Відповідно, [PERSON] здійснює діяльність з перевезень вантажів. З цією метою відповідач періодично здійснює найм робочої сили. В кінці липня 2023 року [PERSON] був найнятий [PERSON] на роботу в якості водія вантажних автомобілів де працював до червня 2024 року. Третій особі відповідачем для виконання трудових обов`язків був наданий автомобіль Renault. Найм на роботу відбувся без укладання письмового договору шляхом фактичного допуску третьої особи до виконання обов`язків водія. Заробітну плату [PERSON] отримував готівкою в розмірі 3500,00 грн. на тиждень не залежно від кількості виконаних перевезень. У випадку, коли транспортний засіб потребував обслуговування, а також (в певних випадках) на придбання дизельного палива [PERSON] перераховував [PERSON] грошові кошти на банківський рахунок (банківську картку). При цьому, [PERSON] щодня з понеділка по суботу включно (шестиденний робочий тиждень), починаючи з 08:00, перебував у розпорядженні відповідача та в телефонному режимі виконував розпорядження роботодавця щодо виконання вантажних перевезень, а саме отримував завдання перевезти з однієї точки в іншу (це могла бути й інша область) конкретно визначений вантаж, отримати гроші за перевезення та передати їх [PERSON] (у випадку оплати перевезення готівкою). При цьому мав сталу заробітну платню, яка не змінювалась залежно від виконаних перевезень. Крім цього, за умовами прийому на роботу, третій особі було гарантовано виплату заробітної платні навіть у випадку відсутності замовлень на перевезення. Тобто, діяльність [PERSON] була спрямована на виконання роботи, а не досягнення результату, що підтверджує наявність фактичних трудових відносин. Безпосереднім роботодавцем третьої особи був саме відповідач. [PERSON] здійснював прийом на роботу та звільнення, контролював своєчасність прибуття на робоче місце на початку робочого дня та повернення туди транспортного засобу в кінці (майданчик розміщення великогабаритної техніки біля т.зв. «Китайського ринку» у м. Одесі), одноосібно виплачував заробітну платню, надавав розпорядження щодо здійснення абсолютно всіх без виключення перевезень та виконання інших завдань, що виникають в робочому процесі. Таким чином, оскільки в момент завдання шкоди позивачу [PERSON] перебував з відповідачем в трудових відносинах, саме [PERSON] є відповідальною за завдану шкоду особою. А тому, просив суд задовольнити даний позов в повному обсязі. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 11.09.2024 року було постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського (змінено назву на Пересипський при. суду) районного суду м. Одеси від 31.03.2024 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача ТОВ «Цоті» - Ушаков О.О. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Виробничо-комерційної фірми «Внешком» у вигляді приватного підприємства в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. По справі встановлено, що 18.12.2023 року о 09 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи т/з марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] у м. Одесі, вул. Вапняна, буд. 83, не був уважним, не стежив за технічним станом транспортного засобу, в результаті чого лопнуло переднє ліве колесо, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із т/з марки «Mercedes-Benz Axor 1840 LS», д/н [NUMBER] з напівпричепом «Baryval» н/з [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною дорожньо транспортної пригоди стало порушення [PERSON] п.п. 2.3, 11.3 Правил дорожнього руху. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наявної в матеріалах справи копії Постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року у справі № 523/503/24 вбачається, що громадянина [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України за результатами вказаної дорожньо транспортної пригоди та накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу. В результаті зазначеної дорожньо транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Mercedes-Benz Axor 1840 LS», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та власником якого є ТОВ «ЦОТІ», та яким на підставі договору оренди (найму) володіло та користувалося Виробничо-комерційна фірма «Внекшом» у вигляді приватного підприємства. Власником транспортного засобу марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] є [PERSON] . Цивільно правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] була застрахована у ПрАТ СК «Інтер Поліс» на підставі полісу № 215055711 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 22.12.2023 ВКФ «Внешком» як володільцем (наймачем) пошкодженого транспортного засобу на електронну адресу страховика винуватця у ДТП ПрАТ СК «Інтер Поліс» було направлено письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21 грудня 2023 року, до якого було додано документи, запитувані страховиком. 01.04.2024 ВКФ «Внешком» на вимогу страховика було подано окрему заяву про виплату страхового відшкодування із додатками. 30.04.2024 до ПрАТ СК «Інтер Поліс» було направлено адвокатський запит вих. № 26-04/У від 26.04.2024 року про надання інформації. 03.05.2024 від ПрАТ СК «Інтер Поліс» отримано відповідь вих. № 0835 від 03.05.2024, в якій вказують на те, що станом на дату надання відповіді на адвокатський запит, звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Axor 1840 LS», д/н [NUMBER] у страховика відсутній. 19.06.2024 від страховика отримано лист вих. № 1162 від 19.06.2024 року, в якому вказують на те, що відповідно до Звіту ТОВ «ЕК «Фаворит-Асссстанс» № 37430, т/з «Mercedes-Benz Axor 1840 LS», д/н [NUMBER] неможливо відновити відповідно до технічних вимог виробника, та страховик має право здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо власнику т/з ТОВ «ЦОТІ» за його заявою та на його реквізити. 30.06.2024 ТОВ «Цоті» на електронну пошту страховика було направлену заяву про уточнення реквізитів для виплати страхового відшкодування вих. № 1 від 20.06.2024 року. 01.07.2024 страховиком ПрАТ СК «Інтер Поліс» було виплачено ТОВ «Цоті» страхове відшкодування у розмірі 160000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Платіжної інструкції № 4181 від 01.07.2024. Згідно висновку експерта № 7670 від 23.01.2024 року експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості, відновлювального ремонту та матеріального зносу, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Mercedes Benz Axor 184 OLS» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 18.12.2023 року вартість матеріального збитку дорівнює 569380,00 грн. Згідно висновку експерта № 7670-ДОД від 22.08.2024 року додаткового, експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, автомобіля «Mercedes Benz Axor 184 OLS» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.12.2023, ринкова вартість автомобіля визначається рівною утилізації (металобрухту, що залишився) становить 41828,00 грн. Вартість матеріального збитку даного автомобіля становила 527552,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] , повинен відшкодувати позивачу ТОВ «Цоті» різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (527552 грн.) та страховою виплатою (160000,00 грн.), що складає 367552,00 грн. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) № 31/30/15/712-аз/08-2024-412-2024 від 19.08.2024 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 16.08.2024 року автомобіль марки «Renault Premium 420», р.в. [NUMBER] , об`єм двигуна 1116 см. куб., н/з [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , 1993 року народження, дата державної реєстрації 19.08.2021 року. Позивач вказує на те, що стягнення різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою, що складає 367552,00 грн. повинно бути стягнуто із володільця транспортного засобу, а саме [PERSON] . Суд констатує, що представник третьої особи [PERSON] вказував на те, що оскільки в момент завдання шкоди позивачу [PERSON] перебував з відповідачем в трудових відносинах, саме [PERSON] є відповідальною за завдану шкоду особою. Однак, суд не може погодитися із вказаним твердженням з огляду на наступне. Згідно приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на фізичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту Глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 534/872/16 та Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як було вище зазначено судом, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Таким чином, доказ перебування у трудових відносинах включає документи (трудовий договір, накази, виписки із зарплатних відомостей, особові рахунки), та докази фактичного виконання роботи (підпорядкування правилам, отримання зарплати). Суд зазначає, що під час судового розгляду [PERSON] не визнав, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, а матеріали справи не містять жодних доказів, що третя особа [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] , на час дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, перебував у трудових відносинах із відповідачем [PERSON] та виконував свої трудові обов`язки. Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Аналіз змісту наведеного пункту Правил дорожнього руху і частини другої статті 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить до висновку, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди. Таким чином, у даному випадку відповідати за завдану шкоду повинен водій, який спричинив ДТП. Оскільки ключовою умовою для стягнення завданої шкоди з фізичної особи роботодавця є наявність трудових відносин, які повинні бути документально підтвердженими. З огляду на вище викладене, у суду є обґрунтовані підстави для висновку, що даний позов подано до неналежного відповідача, так як відсутні докази того, що [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Premium 420», д/н [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових відносинах з [PERSON] . Вказані висновки узгоджуються із висновками, викладеними у постанові КЦС/ВС від 25.11.2024 за результатами розгляду справи № 357/11901/22. При цьому, позивачем - [PERSON] зазначено третьою особою у справі і суд позбавлений можливості задовольнити позов до нього. Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем викладених в позові обставин щодо порушення його права з боку [PERSON] належними доказами, у зв`язку із чим даний позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed