Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

25 вересня 2025 року в Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на оплату навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем, який на тепер розірвано, вона має сина [PERSON] , який досяг повноліття. Син навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Технолого-економічного фахового коледжу Миколаївського національного аграрного університету» на денній формі навчання. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. За цих обставин позивач просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі1/4 частки щомісячного заробітку, починаючи з дати подання позову та до закінчення сином навчання або досягнення 23-річного віку та додаткові витрати на оплату навчання в розмірі частки витрат до закінчення сином навчання або досягнення 23-річного віку, залежно від того, яка з таких обставин настане першою. 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився. Рекомендовані поштові повідомлення, надіслані судом, повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б)/ З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280, ст. 281 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, письмові докази та надавши їм оцінку, суд ураховує наступне. Відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено,\~що обов`язок\~батьків утримувати\~повнолітніх дочку,\~сина,\~які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Рішенням Заводського районного суд м. Миколаєва від 19.10.2016 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх сина [PERSON] до досягнення ним повноліття (а.с. 9). Наразі син є студентом 4 курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Технолого-економічний фаховий коледж» Миколаївського національного аграрного університету. За цих обставин, ураховуючи відсутності будь-яких заперечень відповідача, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі1/4 частки щомісячного заробітку, починаючи з дати подання позову та до закінчення сином навчання або досягнення 23-річного віку залежно від того, яка з таких обставин настане першою. В частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що\~СК України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 1\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі\~одного з\~батьків у\~додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: - навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; - розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; - оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); - лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. При цьому обов`язок доведення наявності додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Позивач просить суд стягувати з відповідача додаткові витрати на оплату навчання в розмірі частки витрат до закінчення сином навчання або досягнення 23-річного віку, залежно від того, яка з таких обставин настане першою. Однак докази у підтвердження таких витрат позивачем не надано. Згідно долученої довідки №906 від 17.09.2025, виданої відокремленим структурним підрозділом «Технолого-економічного фахового коледжу» Миколаївського національного аграрного університету, [PERSON] навчається на бюджетній основі та отримує стипендію. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Ураховуючи відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення позивачем оплати навчання повнолітнього сина [PERSON] у вказаному коледжі, позов в цій частині є недоведеним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 605,60 грн судового збору.

Outcome: partial