Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи служба усправах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної радиБучанського району Київської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05 серпня 2006 року між сторонами по справі був укладений шлюб, актовий запис № 166 від 05.08.2006 року, складений Дзержинським міським управлінням юстиції Донецького обласного управління юстиції. 01 жовтня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 141.У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 337, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області від 30.11.2006 року. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився спільно проживати зі своєю матір`ю відповідачкою по справі. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з [PERSON] на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В порядку примусового виконання рішення суду 15 жовтня 2012 року видано виконавчий лист № 6-68/2012.16 березня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Краматорського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження № 50520110 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] 06.10.2021 року під час уроку фізичної культури син сторін по справі травмував правий колінний суглоб, після чого нога набрякла та він не міг на неї ставати. Однак ні вчитель, ні класний керівник невідкладну медичну допомогу не викликали, а відправили за вимогою матері додому.Впродовж двох днів [PERSON] не отримував достатньої медичної допомоги, матір в лікарню не зверталась. Тому син попросив батька про допомогу. При обстеженні у нього діагностовано: закритий перелом латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток, пошкодження заднього рогу медіального меніска. Батько приклав всіх зусиль для належного обстеження та лікування сина, сплатив всі витрати та витрати на реабілітацію. Після проходження лікування [PERSON] виявив бажання проживати з батьком. Повертатись до матері не захотів. Неодноразово скаржився батькові, що матір тривалий час мала залежність від алкоголю, частину аліментів витрачала на свої потреби або на повернення боргів. На його думку, вона неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, через це йому було некомфортно з нею жити через постійну нестачу коштів на саме необхідне та через постійні конфлікти, в результаті чого він відчував себе непотрібним їй. Серед причин переїзду називав і те, що не знаходить спільної мови з матір`ю, не може поряд із нею розвиватись як особистість. Починаючи з 08.10.2021 року та до сьогодні [PERSON] спільно проживає з батьком, який самостійно утримує його без допомоги матері. До 12 травня 2023 року позивач із сином проживали у приватному будинку у Торецьку Донецької області, що підтверджується актом, але вже 03 травня 2023 року стався переламний момент у їх житті. В цей день, вони потрапили під масований ракетний обстріл, внаслідок якого будинок, гараж, навіс, інші господарські споруди мали значні руйнування та згорів легковий автомобіль. Після цієї події позивач зрозумів, що ситуація безвихідна, залишаючись в Торецьку він наражає на небезпеку і себе, і сина, тому прийняв рішення евакуюватись до більш безпечного регіону України.Спочаткувони проживали у дальніх родичів в м. Полтава, а потім - у м. Вінниці, але на запрошення рідного дядька [PERSON] приїхали у Київську область. Де вже з 09.06.2023 року стали з сином офіційними переселенцями та почали проживати в його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначене житло має задовільний стан, зроблено сучасний ремонт, квартира оздоблена всіма необхідними меблями та побутовою технікою, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеного 27.06.2023 року Службою у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради. \~ \~ \~ \~З вересня 2022 року Ярослав розпочав навчання у фаховому коледжі НФаУ. Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців Фаховим коледжем Національного фармацевтичного університету №28/1.2022Ф/Д від 10.08.2022р., оплату за надання освітньої послуги здійснює позивач. Починаючи з 08 жовтня 2021 року відповідач у житті дитини жодної участі не приймає. Її не цікавить внутрішній стан сина, з ним вона не спілкується, не підтримує, їй не відомо за які кошти він одягається, навчається, харчується, лікується, чи є у нього інші елементарні потреби у розвитку та формуванні. Наразі [PERSON] вже доросла повнолітня людина, яка має свої стійкі життєві плани та переконання, його повернення до матері наразі неможливе, іх спілкування повністю припинене та кожний живе своїм життя не цікавлячись один одним.14 грудня 2023 року старшим державним виконавцем Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУЮ Богельською Л.В. винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 08.10.2021 року і до досягнення ним повноліття по [INFO] . Ухвалою суду від 16.12.2024 року цивільну справу прийнято до провадження та продовжено розгляд справи в загальному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою суду 01.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника в якій вона підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити на підставі викладених обставин. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість розглянути справу заочно. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3\~ст. 151 СК України\~батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 155\~СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, згідно з ч. 3ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі від якого народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 337, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області від 30.11.2006 року. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився спільно проживати зі своєю матір`ю відповідачкою по справі. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з [PERSON] на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В порядку примусового виконання рішення суду 15 жовтня 2012 року видано виконавчий лист № 6-68/2012.16 березня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Краматорського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження № 50520110 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] .. Відповідно, до письмової заяви [PERSON] , останній зазначив, що проживає з батьком починаючи з 08.10.2021 року та бажає проживати надалі з батьком. З початком війни мати телефонувала близько 4-5 разів, ніколи його не відвідувала та запрошень від неї не надходило. [PERSON] є студентом 2 курсу Фахового коледжу Національного фармацевтичного університету. З усіх питань, що стосуються навчання та оплати за навчання у Фаховому коледжі Національного фармацевтичного університету, студентом опікується батько [PERSON] , щодо матері будь-яка інформація відсутня. Відповідно до рішення Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області затверджено висновок Служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли цеможливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місценавчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що матір перебуває на території, де ведуться активні бойові дії та припинила будь-яке спілкування за батьком та сином, у позивача виникла необхідність у встановленні факту такого самостійного виховання та утримання дитини, однак, жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливість видачі органом державної влади та/або місцевого самоврядування документів, які б могли підтверджувати цей факт. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт самостійного виховання дитини батьком знайшов своє підтвердження при розгляді справи у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved