Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за №00-9727582 від 17 квітня 2024 року в розмірі 29 929,50 грн, в тому числі: 5600 грн - заборгованість за тілом кредиту та 24 329,50 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір за №00-9727582. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора: 19032. Сума кредиту становить 6000 грн, кошти нараховано відповідачу на рахунок № 5169-36хх-хххх-5782. Позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 600 грн. Первинний кредитор виконав свої зобов`язання та 17 квітня 2024 року здійснив перерахунок коштів на рахунок відповідача у розмірі 6000 грн. Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 32 929,50 грн, з яких: 5600 грн - заборгованість по кредиту, 24 329,80 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом та 3000 грн - штрафні санкції згідно умов договору. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу за №21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №00-9727582 від 17 квітня 2024 року на загальну суму 29 929,50 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Окрім того, просив стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу адвоката у сумі 7000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року витребувано в АТ КБ «Приват Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: 1) чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка маска картки № [NUMBER] , чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] ; 2) інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 17 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року у сумі 6000 грн (безготівкове зарахування згідно транзакції за №41338-41902-72163 від 17 квітня 2024 року), в разі підтвердження такого зарахування надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення); 3) чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска карти № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); 4) надати повний номер рахунку маска картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на який зараховано кошти. У судове засідання представник позивача не з`явився. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Присутній у судовому засіданні відповідач позов визнав. Однак, просив зменшити нараховані відсотки та судові витрати, оскільки є студентом і у нього відсутні доходи. Судом встановлено, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір кредитної лінії за №00-977582 (далі - Договір), підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: 19032. Відповідно до умов п. п. 1.2, 1.3 Договору, ТОВ «Макс Кредит» надало відповідачу кредит на суму 6 000 грн, строком на 360 днів до 12 квітня 2025 року. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме: на «12» травня 2024р., та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). Дати повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та Комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в Додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (п.1.4). Згідно вимог п.1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 2,47% (два цілих 47 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки) (п.1.5.1.). Знижена процентна ставка становить 1,73 % від Суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору. У разі здійснення Позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою Періодичною Датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, до Позичальника, як учасника Програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (Знижена процентна ставка) на Стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.1.5.2. даного Договору. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання від Кредитодавця індивідуальної знижки (застосування Зниженої процентної ставки), користування кредитом для Позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.5.1. даного Договору. (п. 1.5.2., 1.5.3.). Згідно п.1.6. Договору, кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми Кредиту, що складає: 600 грн, яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 Договору. Згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит за №00-977582 від 17 квітня 2024 року (Додаток №1 до договору), сума кредиту становить 6000 грн, проценти за користування кредитом - 52242, комісія за надання кредиту - 600 грн, загальна вартість кредиту - 58842 грн, реальні річна процентна ставка - 60984,70%, дата повернення кредиту 14 квітня 2025 року. Як слідує з інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №1289/10 від 30 жовтня 2024 року, 17 квітня 2024 року було проведено транзакцію з переказу коштів в розмірі 6000 грн на банківську картку «Privat Bank» № [NUMBER] . Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250718/45486-БТ від 23 липня 2025 року, наданої на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року, в Банку на ім`я [PERSON] відкритий банківський рахунок № [NUMBER] (картка № [NUMBER] ). З виписки по рахунку [PERSON] за період 17 квітня 2024 року - 22 квітня 2024 року встановлено, що 17 квітня 2024 року на вказану картку зараховано кошти у розмірі 6000 грн. Як вбачається з детального розрахунку заборгованості за кредитним договором за №00-9727582 від 17 квітня 2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 21 жовтня 2024 року становить 29 929,50 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 24 329,50 грн - заборгованість за процентами, 600 грн - заборгованість за комісією, а також 3000 грн - штрафні санкції. Проценти нараховані з 17 квітня 2024 року по 21 жовтня 2024 року. Також із вказаного детального розрахунку заборгованості встановлено, що 31 травня 2024 року відповідач здійснив оплату заборгованості на суму 1000 грн. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Ейс» (Фактор) укладено договір факторингу за №21102024-МК/Ейс. Відповідно до положень п. 2.1 Договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Фактор зобов?язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов?язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Дата відступлення Прав Вимоги - Робочий День, в який Сторони склали і підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників. Згідно положень п.п. 2.3., 2.4. Договору факторингу, з дати відступлення Прав Вимоги Клієнт перестає бути стороною за укладеними Кредитними договорами, а Фактор стає виключним та слиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги - робочий день, в який сторони склали і підписали акт приймання - передачі. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» підписано Акт приймання-передачі до Договору Факторингу № 21102024-МК/Ейс від «21» жовтня 2024 року. Як вбачається із Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між Боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до Договору Факторингу № 21102024-МК/Ейс від «21» жовтня 2024 року, від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9727582 від 17 квітня 2024 року в сумі 29 929,50 грн. Як вбачається з виписки з особового розрахунку, за кредитним договором за №00-9727582, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 15 травня 2025 року становить 32 929,50 грн, з яких: 5600 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 24 329,50 грн - заборгованість за процентами та 3000 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] 17 квітня 2024 року підписано договір про надання споживчого кредиту за №00-9727582, шляхом підписання вказаних документів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 19032. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний договір про надання споживчого кредиту за №00-9727582 від 17 квітня 2024 року. Факт укладення договору відповідач підтвердив в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. В силу вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З матеріалів справи встановлено, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір за №00-9727582, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн, шляхом перерахування ТОВ «Макс Кредит» кредитних коштів на його платіжну картку, що підтверджується інформаційною довідкою №1289/10 від 30 жовтня 2024 року від ТОВ «Платежі Онлайн», відповіддю АТ КБ «Приват Банк» № 20.1.0.0.0/7-250718/45486-БТ від 23 липня 2025 року та випискою по рахунку відповідача. Відповідач не заперечив факт отримання кредитних коштів та 31 травня 2025 року здійснив часткове погашення заборгованості на суму 1000 грн. Залишок заборгованості по кредиту у сумі 5000 грн по даний час відповідач не повернув, про що вказав у судовому засіданні. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, за яким право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Докази про те, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту на суму 5000 грн є обґрунтовані та їх слід задовольнити. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 600 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до вимог ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору про надання кредиту № 00-9727582 від 17 квітня 2024 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 600 грн, встановлена в п. 1.6. Договору. Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 600 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 600 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 24329,50 грн, слід зазначити таке. Договір укладено 17 квітня 2024 року строком до 12 травня 2025 року. Згідно з детальним розрахунком заборгованості №00-9727582 від 17 квітня 2024 року, заборгованість за відсотками нараховувалася до 21 жовтня 2024 року (включно) та становить 24329,50 грн. Крім того, відповідач 31 травня 2024 року здійснив часткове погашення тіла кредиту в розмірі 1000 грн. Підпунктом 6 п. 5 Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №3498-IX) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (з 23 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року включно). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, максимально можливий розмір нарахованих відсотків у межах вказаного договору за підрахунками суду становить: - за період з 17 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року (включно) 622,80 грн (6000 х 1,73% х 6 днів). за період з 23 квітня 2024 року по 31 травня 2024 року (включно) 3510 грн (6000 х 1,5% х 39 днів). - за період з 01 червня 2024 року по 20 серпня 2024 року (включно) 6075 грн (5000 х 1,5% х 81 днів). - за період із 21 серпня 2024 року по 21 жовтня 2024 року (включно) 3100 грн (5000 х 1% х 62 днів) Враховуючи зазначене, позов у цій частині належить задовольнити частково. Сума заборгованості за відсотками, яка не суперечить закону та підлягає стягненню з відповідача в межах строку дії кредитного договору становить 13 307,80 грн (622,80 +3510 +6075+3100). Тому, позов у цій частині належить задовольнити частково. Сума заборгованості за відсотками, яка не суперечить закону та підлягає стягненню з відповідача становить 13 307,80 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості за договором про надання кредиту №00-9727582 від 17 квітня 2024 року у розмірі 18 307,80 грн, з яких: 5000 грн- заборгованість за тілом кредиту та 13 307,80 грн - заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які вона очікує понести у даній справі становить 7000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання правової допомоги за №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс»; - довіреність на адвоката Тараненка А.І. від 04 грудня 2024 року; - протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року; - додаткову угоду №31 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року; - акт прийому - передачі наданих послуг від 15 травня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року. Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги за №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року; довіреністю на адвоката Тараненка А.І. від 04 грудня 2024 року; протоколом погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року; додатковою угодою №31 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial