Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі АТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернулось в суд з позовом до [PERSON] (надалі відповідач/позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101706947287815 від 03 лютого 2024 року в розмірі 24756,41 грн, а також судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі заяви від 23 січня 2024 року відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. 03 лютого 2024 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклала з банком кредитний договір №АВН0СТ155101706947287815, згідно якого відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту в розмірі 15000,00 грн на рахунок строком на 36 місяців (з 03 лютого 2024 року по 02 лютого 2027 року включно) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 85% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «АКЦЕНТ-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 26 травня 2025 року має заборгованість в сумі 24756,41 грн, яка складається з: 14281,16 грн заборгованість за тілом кредиту; 9451,80 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 1023,45 грн заборгованість за пенею. Представник позивача у судове засідання не з?явився, при цьому подав клопотання, яким просив проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі доказами, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про розгляд справи, заяв по суті не подавала, клопотань не заявляла. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року постановлено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 січня 2024 року [PERSON] та АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підписали Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за змістом якої відповідачка визнала, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. 23 січня 2024 року сторони також підписали заявку про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком із додатком №1 Ліміти по картці (рахунку) та заявку про погодження використання удосконаленого електронного підпису. Крім того відповідачкою підписано довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб. 03 лютого 2024 року [PERSON] та АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підписали заяву про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101706947287815, за змістом якої відповідачка просила надати їй кредит на придбання товару/здійснення платежу/оплату послуг в розмірі 15000,00 грн строком на 36 місяців (з 03 лютого 2024 року по 02 лютого 2027 року включно), процентна ставка 85% на рік, розмір щомісячного платежу 1172,53 грн, визначені окремі рахунки для зарахування суми кредиту (номер платіжної картки [NUMBER] ) та погашення заборгованості (рахунок № [NUMBER] ). Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків, комісій (загальна вартість кредиту) становить 42211,57 грн. У випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Договір та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписано шляхом накладання електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03bd47b9d9255eff0bcd820e3fdf8ae4df1625d7feefa0900b392db43425d89a0b. З паспорта споживчого кредиту «Швидка готівка», який було підписано відповідачкою 03 лютого 2024 року шляхом накладання електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03bd47b9d9255eff0bcd820e3fdf8ae4df1625d7feefa0900b392db43425d89a0b вбачається, що ліміт кредиту 15000,00 грн, строк кредитування 36 місяців, процентна ставка 85% річних, загальні витрати за кредитом 27211,57 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 42211,57 грн, реальна річна процентна ставка 129,86 % річних, розмір щомісячного платежу 1172,53 грн. В разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». Сторонами погоджено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (рівними частками у розмірі 1172,57 грн протягом всього строку дії договору, а саме до 02 лютого 2027 року). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача сплата ануїтентних платежів передбачена до 03 числа щомісячно, яка також підписана відповідачкою шляхом накладання електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03bd47b9d9255eff0bcd820e3fdf8ae4df1625d7feefa0900b392db43425d89a0b. Відповідно до меморіального ордеру №TR.34681901.24910.65455 від 03 лютого 2024 року позивачем перераховано 15000,00 грн на користь [PERSON] , призначення платежу: видача кредиту згідно договору №АВН0СТ155101706947287815 від 03 лютого 2024 року. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів належним чином не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань, у [PERSON] виникла заборгованість станом на 26 травня 2025 року в розмірі 24756,41 грн, яка складалась з: 14281,16 грн заборгованість за тілом кредиту; 9451,80 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 1023,45 грн заборгованість за пенею. Відповідачка шість разів сплачувала щомісячний платіж, останній раз 17 серпня 2024 року. Відповідно до виписки (рух коштів) №20.00.0001524793 від 26 травня 2025 року по кредиту №АВН0СТ155101706947287815 від 03 лютого 2024 року, наданої позивачем, за період з 03 лютого 2024 року по 25 травня 2025 року заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором з урахуванням внесених відповідачем платежів становить 24726,91 грн, тобто менша ніж заявлена до стягнення 24756,41 грн, вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково вносила кошти на його погашення. Статтею 11 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом\~статті 207 ЦК України\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 ЦК України). В силу частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою\~статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень частини третьої\~статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію»\~(тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої\~статті 11 Закону №675-VIII\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої\~статті 11 Закону №675-VIII\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої\~статті 3 Закону №675-VIII\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина 2\~статті 1050 ЦК України). Частиною 3\~статті 1054 ЦК України\~визначені особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У частині 2\~статті 627 ЦК України\~закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування»\~(далі - Закон №1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» від 13 травня 1991 року № 1023-XII (далі Закон №1023-XII) застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону №1734-VIII\~(стаття 11 Закону № 1023-XII\~у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів\~Закону №1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється\~Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також\~Закон №1023-XII. Відповідно до положень частини 4\~статті 16 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей\~526,\~527\~і\~530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Враховуючи, що частина десята\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта\~статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10\~статті 11 Закону № 1023-XII\~(у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Судом встановлено, що підписання заяви клієнта №АВН0СТ155101706947287815 від 03 лютого 2024 року, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» шляхом накладання електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03bd47b9d9255eff0bcd820e3fdf8ae4df1625d7feefa0900b392db43425d89a0b, підтверджено ознайомлення відповідачки з дійсними Умовами та Правилами надання банківських послуг. Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21). Вище вказані обставини свідчать про узгодження сторонами кредитного договору та всіх його істотних умов, зокрема розміру кредиту, строку дії кредитного договору, визначення процентної ставки за користування кредитними коштами, порядок нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором. З огляду на вказане суд доходить висновку, що позивачем підтверджено факт укладеня кредитного договору та перерахування відповідачці грошових коштів в узгодженому розмірі відповідно до умов кредитного договору. Як вже було зазначено судом, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101706947287815 від 03 лютого 2024 року та виписки (рух коштів) №20.00.0001524793 від 26 травня 2025 року по вказаному кредитному договору, нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося позивачем до 04 травня 2025 року в узгодженому сторонами розмірі та в межах строку кредитного договору, з врахуванням здійснених відповідачкою платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що 03 лютого 2024 року сторонами підписано заяву про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101706947287815, згідно якої відповідачці надано кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 36 місяців (з 03 лютого 2024 року по 02 лютого 2027 року включно) зі сплатою процентів у розмірі 85% річних. Сторонами погоджено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (рівними частками у розмірі 1172,57 грн протягом всього строку дії договору, а саме до 02 лютого 2027 року). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача сплата щомісячних платежів передбачена до 03 числа щомісячно в загальній кількості 36 разів. У відповідності до розрахунку заборгованості відповідачка лише шість разів сплачувала щомісячний платіж, останній раз 17 серпня 2024 року. Позичальниця свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Як вбачається із матеріалів справи, банк не виконав своїх обов`язків, передбачених\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо повідомлення у письмовій формі споживача про наявність заборгованості із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Направлення досудової вимоги боржнику у разі заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту передбачено частиною 4\~статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Позивач, звернувшись до суду з позовом 26 травня 2025 року, вимагає дострокове повернення кредиту у розмірі 24756,41 грн. Оскільки кредитор вимагає від боржника повернення достроково суми кредиту зі сплатою процентів, пені, а доказів направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів матеріали справи не містять, отже, банком порушено вимогу\~Закону України «Про споживче кредитування»\~щодо направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині несплачених щомісячних платежів по дату звернення з позовом до суду. Щодо стягнення пені. Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України, який доповнений\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX\~та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2025 року по справі №758/5318/23 зазначив, що тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань, що випливають із кредитних договорів, підлягають застосуванню вимоги пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача за кредитним договором кредитним договором №АВН0СТ155101706947287815 від 03 лютого 2024 року пені в розмірі 1023,45 грн задоволенню не підлягають. З огляду на наведені норми матеріального права та умов укладеного кредитного договору, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з\~03 лютого 2024 року по 26 травня 2025 року (15 місяців), виходячи із розміру щомісячного платежу 1172,53 грн, що підлягав сплаті згідно графіку платежів до 03 числа кожного місяця та настав в березні 2024 року на час звернення з позовом до суду 26 травня 2025 року, а саме 17587,95 грн (1172,53 грн х 15 обов`язкових сплат) за мінусом сплаченого відповідачкою шість разів щомісячного платежу в загальній сумі 7036,05 грн, тому за даний період недоплачено щомісячних платежів на загальну суму 10551,90 грн (17587,95 грн 7036,05 грн). Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1\~ст.\~530 ЦК України\~визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заявленої заборгованості підлягають задоволенню в частині несплачених щомісячних платежів за період до пред`явлення позову із врахуванням сплачених щомісячних платежів, тобто в розмірі 10551,90 грн. За правилами частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 42,62% (10551,90 х 100 / 24756,41), то на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1032,43 грн (2422,40 х 42,62 / 100). На підставі ст. ст.\~509,\~526,\~546,\~612,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial