Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача Усенка М.І. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 15.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №18169-08/2024, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 29241,94 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 6485,84 грн.; заборгованість за відсотками 8756,1 грн., заборгованість за штрафом 14000 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача становить 29241,94 грн. 23.12.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали договір факторингу №23122024, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», включно і до [PERSON] за кредитним договором №18169-08/2024 від 15.08.2024 року. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №18169-08/2024 від 15.08.2024 року в розмірі 29241,94 грн., сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 7000,00 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.07.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи, призначено судове засідання та за клопотання позивача витребувано у АТ «ПУМБ» інформацію: Чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; Чи була успішною транзакція № 481654800 здійснена 15.08.2024 о 14:20 на банківську картку [NUMBER] у сумі 7 000.00 грн з призначенням платежу «Зачислення 7000 грн на карту [NUMBER] ». Якщо так, то: Чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; Чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . 01.08.2025 року на виконання ухвали від 18.07.2025 року до суду від АТ «ПУМБ» надійшла витребувана інформація. 25.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 26.08.2025 року) до суду від представника відповідача адвоката Яцюк Н.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання не погодилась з позовними вимогами та зазначила, що позивач не надав доказів сплати ціни продажу по договору факторингу № 23122024, що викликає обґрунтовані сумніви виконання зобов`язань фактором за цим договором та набуття права вимоги до відповідача. Крім цього, відповідач вважає, що відсутнє належне підтвердження щодо факту переходу від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» права вимоги за договором факторингу № 23122024 від 23.12.2024 року, так як наданий позивачем Витяг з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу № 23122024 від 23.12.2024 року містить лише номер кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, без зазначення на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору. По друге, відсутні докази того, що відповідача належним чином було повідомлено про зміну сторони кредитодавця за договором факторингу. Також, договір про надання фінансового кредиту № 18169- 08/2024 був укладений 15.08.2024 року, тобто на 236 день після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка відповідно до чинного законодавства, починаючи з 19.08.024 року не може перевищувати 1%. Разом із цим, сума заборгованості за процентами розрахована за ставкою 1,5% та становить 8 756 грн. 10 коп., що суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо застосування максимального розміру денної процентної ставки, яка передбачена законом. Тому розрахунок заборгованості не є належним доказом існування боргу у відповідача. Окрім цього, за умовами п. 1.2. договору про надання фінансового кредиту № 18169- 08/2024 кредит відповідачу був наданий на строк 120 днів. Дата надання кредиту 15.08.2024. Дата погашення кредиту 12.12.2024. Однак, розрахунок заборгованості позивач здійснив поза межами строку кредиту сукупно за 131 календарний день, починаючи з 15.08.2024 року та по 23.12.2024 року. Зауважила, що оскільки заборгованість у виді штрафу в сумі 14000 грн. 00 коп. за договором нарахована в період дії в Україні воєнного стану, тому з огляду на 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача штрафу за таке прострочення. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Наданий позивачем лист на підтвердження щодо перерахування грошових коштів не є документом первинного бухгалтерського обліку, тому є неналежним доказом для підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору. З огляду на вищевикладене просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. 28.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем до прозовної заяви долучено усі необхідні документи на підтвердження відступлення права вимоги за даним кредитним договором, а саме: копію Договору відступлення прав вимоги №18169-08/2024 від 15.08.2024 року, копію Витягу із реєстру боржників до договору відступлення прав вимог до Договору факторингу №18169-08/2024 від 15.08.2024 року, що всупереч доводам відповідача містить достатні дані, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, містить підписи сторін та скріплений печатками, акт приймання-передачі Реєстру боржників, копію платіжного доручення до Договору факторингу №18169-08/2024 від 15.08.2024 року. Всупереч твердженням відповідача, Витяг із реєстру боржників не має містити детальний розрахунок заборгованості та підстави їх нарахування. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який детально відображає нарахування тіла кредиту, відсотків, погашення заборгованості відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Позивач позбавлений можливості надати цілий Реєстр боржників до Договору факторингу №18169-08/2024 від 15.08.2024 року з метою захисту інформації, яка містить банківську таємницю щодо осіб, що не є учасниками даної справи (ст. 60 ЗУ «Про банківську таємницю»). Тому представником надано витяг з Реєстру боржників з якого слідує, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП», включно і до [PERSON] за кредитним договором №18169-08/2024 від 15.08.2024 року. Щодо сплати за договором відступлення права вимоги , то на підтвердження здійснення плати за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №23122024 від 23.12.2024 р. було надано копію платіжної інструкції в розмірі 3418567,77 грн за Договором. Відповідно до п. 7.1. Договору факторингу, Фактор сплачує Клієнту суму фінансування шляхом перерахування коштів в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 3418567,77 грн (три мільйони чотириста вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень сімдесят сім копійок) без ПДВ. Відповідно до п. 8.2.1 Договору факторингу, факт здійснення між Сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі, підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної і Сторін. На підтвердження повідомлення боржника про укладення договору відступлення права вимоги до позовної заяви долучено копію повідомлення ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» про відступлення прав вимог за договором про надання споживчого кредиту. Окрім того, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Договір про надання фінансового кредиту №18169-08/2024 було укладено 15.08.2024 року, тобто в межах перехідного періоду, під час якого гранична ставка становила 1,5% на день. Нарахування процентів у такому розмірі є правомірним та узгоджується з положеннями 1.4.1 кредитного договору, а також з чинною на момент укладення договору редакцією закону «Про споживче кредитування». Аргументи відповідача гуртуються на неправильному застосуванні норм законну та хибному припущенні про існування обмеження процентної ставки у розмірі 1% з 19.08.2024 року, що не підтверджено жодними положеннями ЗУ «Про споживче кредитування». Насправді, ставка у 1% почала діяти лише після закінчення 240-денного строку, тобто з 21.08.2024 року. Сума заборгованості за процентами у розмірі 8756,10 грн правомірно розрахована відповідно до умов договору та чинних норм законодавства. Жодних правових підстав для визнання цього розрахунку неналежним доказом заборгованості не надано. Відповідач невірно трактує розрахунок заборгованості помилково зазначаючи, що проценти були нараховані за період поза межами строку кредитування по 23.12.2024 р. Це заперечення є необґрунтованим. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 15.08.2024. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 12.12.2024 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором можемо прослідкувати порядок нарахування відсотків та їх часткового погашення відповідачем. Так, нарахування відсотків здійснювалось до 12.12.2024 року. Після вказаної дати в стовпчику відсотки відображається сума 0,00 грн, а отже відсотки більше не нараховувались. З цієї дати нараховані раніше та не сплачені відповідачем відсотки вважаються простроченими, що відображається у розрахунку заборгованості. Отже, нарахування процентів за користування кредитом відбувалося виключно у межах цього строку, відповідно до п. 1.2 кредитного договору. Дата 23.12.2024 р., яка фігурує в розрахунку як кінцева немає жодного відношення до нарахування процентів. Вона є лише датою відступлення права вимоги за договором та відображає заборгованість на дату відступлення. Отже, позивачем надано належні докази на підтвердження наявної суми заборгованості. Розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, є детальним та відображає нарахування тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору. У сукупності з іншими доказами, зокрема підтвердженням перерахування коштів, такий розрахунок є достатнім для суду для перевірки обґрунтованості позовних вимог. Щодо нарахування відповідачу штрафу зауважив, що у даній справі, договір про споживчий кредит між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позичальником укладено 15.08.2024 року. Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у ЗУ «Про споживче кредитування». Зважаючи на вищевикладене, неустойка (штраф) у розмірі 14000,00 грн за прострочення позичальником виконання зобов`язання, підлягає стягненню із відповідача. Тож з огляду на вищевикладене ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 09.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника відповідача адвоката Яцюк Н.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позивач не надав доказів сплати ціни продажу по договору факторингу 23122024 від 23.12.2024 року, що викликає обґрунтовані сумніви виконання зобов`язань фактором за цим договором та набуття права вимоги до відповідача. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самою фінансовою установою, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Також зауважила, що наданий Законом № 3498-IX фінансовим установам перехідний період за договорами, укладеними протягом Перехідного періоду, або строк дії яких було продовжено протягом Перехідного періоду, денна процентна ставка може перевищувати законодавчо встановлений максимальний розмір лише протягом Перехідного періоду та за умови, що строк виконання зобов`язань позичальника за такими договорами спливає до закінчення Перехідного періоду. В контексті зазначеного, зміст вищевикладеного дозволяє констатувати абсолютно беззаперечний, абсолютно неспростовний, абсолютно юридично доказаний факт починаючи з 21 серпня 2024 року позивач не мав права нараховувати проценти в розмірі 1,50 % на день, така ставка є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Щодо нарахованої позивачем неустойки зазначила, що спеціальні норми ЗУ «Про споживче кредитування», на які посилається позивач у своїй відповіді на відзив, можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які є приорітетними. Тому неустойка, яка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022 року в розмірі 14 000,00 грн., підлягає списанню кредитодавцем, а тому підстави для її стягнення відсутні. Враховуючи наведене, вважає, що позивач не довів наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки, долучені до позовної заяви докази, не підтверджують факт переходу права вимоги за кредитним договором та не довів розмір заборгованості, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Тож просить відмовити у позовних вимогах у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. 29.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача Усенка М.І. надійшли письмові пояснення, яких зазначає, що позивач вважає аргументи Відповідача, викладені у запереченнях, безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. [PERSON] свідомо звернулась до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору та погоджується з ними , повністю розуміє свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти на споживчі потреби. Відповідач у свою чергу порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором. Варто зазначити, що Відповідач певний період часу здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості за відсотками та тілом кредиту. Згідно з практикою Верховного Суду часткова сплата боржником заборгованості свідчить про визнання боргу і його складових. Ставка 1,5% на день є законною та правомірною на дату укладення договору. Оскільки норми ЗУ «Про споживче кредитування» є спеціальними та чітко визначають межі звільнення від відповідальності (яке не поширюється на договори, укладені після 23.01.2024 року), відповідач не має законних підстав для списання нарахованої неустойки у розмірі 14 000,00 грн., і вона підлягає стягненню відповідно до умов договору. Таким чином, посилання відповідача на загальний пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нівелюється застосуванням спеціальної норми Закону, укладеного після встановленого Законом терміну. 13.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 14.11.2025 року) до суду від представника відповідача адвоката Яцюк Н.М. надійшли заперечення, в яких просила відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в повному обсязі та звільнити відповідача від відшкодування судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що Відповідач вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України, з огляду на наступні обставини: адвокатом завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як от ознайомлення з матеріалами кредитної справи 02 год. 00 хв., так і складання позовної заяви про стягнення боргу 03 год. 30 хв.; ця категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною, шаблонною та не потребує особливих затрат часу на її складання; адвокат не витрачав свій час на збирання доказів для підтвердження заявлених позовних вимог, всі документи йому були надані замовником, додатки до позовної заяви є наперед визначеними. З огляду на наведене, заявлені представником позивача до відшкодування 7 000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний фінансовий тягар для неї що суперечить принципу розподілу таких витрат. Також звернула увагу, що відповідач є інвалідом ІІ групи з дитинства, інвалідність встановлена повторно з 20.09.2006 року та довічно, що підтверджується довідкою серії КИО-І № 266481 та пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданого 12 липня 2023 року. 17.11.2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення суду, в якому просить у випадку задоволення позовних вимог розстрочити виконання рішення у справи у цій справі на один рік з погашенням суми заборгованості рівними платежами щомісячно, через скрутний матеріальний стан відповідача. В обґрунтування вимог зазначає, що її сукупний місячний дохід складає 9\~969,47 грн. Також крім зазначеної справи в провадження суду знаходяться інші справи про стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами. Таким чином, у разі задоволення позову, для відповідача зазначені обставини будуть значною перешкодою для своєчасного виконання рішення суду. Крім того, у випадку примусового виконання рішення суду виконавцем будуть застосовані додаткові процедури щодо виконання, як арешт грошових коштів, що фактично унеможливить їх використання, крім цього покладе на неї витрати по сплаті виконавчого збору, що буде для неї додатковим фінансовим навантаженням. Завадити таким негативним наслідкам можливо за умови поступної сплати суми боргу протягом одного року. Такий порядок виконання рішення суду створить для неї умови для подальшого виконання цього рішення без значного її і так досить скромного фінансового стану. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду від представника позивача Усенка М.І. надійшла заява, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Підтвердила, що дійсно 15.08.2024 року уклала з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» договір про надання фінансового кредиту №18169-08/2024 на вказаних в позові умовах, на виконання якого отримала грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. Кредит погасила частково, приблизно 500 грн. Натомість зауважила, що вона не погоджується з нарахованими відсотками та неустойкою, оскільки їх сума є неспівмірною з сумою кредиту та ця сума є надмірною для неї. Також просила у разі задоволення позовних вимог розстрочити виконання рішення суду на один рік із зазначених в відповідному клопотання підстав. Представник відповідача адвокат Яцюк Н.М. в судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив підстав. Також у разі задоволення позовних вимог просила врахувати її заперечення щодо стягнення з відповідача судових витрат. Вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що 15.08.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №18169-08/2024, відповідно до умов якого товариство наддає відповідачу фінансовий кредит у розмірі 7 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору сторонами узгоджено, що мета отримання кредиту: на власні потреби відповідача, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійногю діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 15.08.2024 року. Наданий кредит відповідач зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 12.12.2024 року. Згідно з п. 1.4 зазначеного договору за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки : фіксована. Денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується в межах строку кредитування, визначеного в п. 1.2 договору. У п. 1.6 кредитного договору зазначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Також сторонами було підписано додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту №18169-08/2024 , яким визначено графік платежів та загальна вартість кредиту у розмірі 19\~600,00 грн. Зазначений договір укладений в електронній формі та підписано директором ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] шляхом накладення електронного підпису, ідентифікатор W0951. Також, окрім самого договору про надання фінансового кредиту №18169-08/2024, на підтвердження укладення цього договору позивачем до позовної заяви долучено Заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту та паспорт споживчого кредиту також підписані [PERSON] шляхом накладення електронного підпису ідентифікатор W0951. Факт отримання кредитних коштів у розмірі 7\~000,00 грн. відповідачем підтверджено відповіддю АТ «ПУМБ» про зарахування 15.08.2024 року зазначеної суми на рахунок відповідача, а також листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 3426_250416092204 від 16.04.2025 року. Зазначені обставини, а саме укладання договору про надання фінансового кредиту №18169-08/2024, та отримання кредитних коштів 7\~000,00 грн. були підтвердженні відповідачем в судовому засіданні та останньою не оспорюються. 23.12.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 23122024, згідно умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №18169-08/2024. Відступлення права вимоги за даним кредитним в повній мірі підтверджується наданими позивачем документами, а саме: копією договору відступлення прав вимоги №18169-08/2024 від 15.08.2024 року, копією витягу із реєстру боржників до договору відступлення прав вимог до договору факторингу №18169-08/2024 від 15.08.2024 року, що містить достатні дані, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, містить підписи сторін та скріплений печатками, актом приймання-передачі реєстру боржників, копією платіжного доручення до договору факторингу №18169-08/2024 від 15.08.2024 року щодо оплати Фактором суми, передбаченої п. 7.1 договору відступлення прав вимоги №18169-08/2024. Так згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);\~\~правонаступництва;\~\~виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);\~виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Окремо варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц дійшов до висновку, шо наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань . Боржник, що не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншому кредитору, не втрачає обов`язок погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредиторові і таке виконання є належним. Відповідачем жодних доказів, щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором первісному кредитору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», які б не були враховані у наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитом суду не надано. Отже, представником позивача надано належні докази на підтвердження відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а тому зауваження представника відповідача щодо відсутності доказів отримання новим кредитором прав вимоги є необґрунтованими, спростовані позивачем та до уваги судом не приймаються. За положеннями ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). З урахуванням викладеного необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Отже, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний вище кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених в письмовій формі. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем. ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором у зв`язку з чим виникла заборгованість. Як убачається з розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №18169-08/2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як правонаступника ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» станом на 23.12.2024 року зазначено у розмірі 29241,94 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 6485,84 грн.; заборгованість за відсотками 8756,1 грн., заборгованість за штрафом 14000 грн. зазначена заборгованість нарахована за період з 15.08.2024 року по 12.12.2024 року, тобто в межах строку кредитування, визначеного в договорі. Проценти нараховані за денною процентною ставкою 1,50 %, відповідно до п. 1.4.1 зазначеного договору. Водночас, відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. 24.12.2023 року набрав чинності\~Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» (Далі Закон № 3498-IX), яким, зокрема, було доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~новими частинами. Так частиною п`ятою\~статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. Як встановлено в пункті 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до Роз`яснень Національного банку України від 15.01.2024 р. №14 0004/3433 «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» згідно Закону №3498-IX максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати:- протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом №3498-IX - 2,5% (до 22.04.2024 включно);- протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно);- починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-IX 1% (з 21.08.2024) Відповідно укладення договору споживчого кредиту на вищезазначених умовах кредитування є порушенням вимог Закону № 3498-IX починаючи з: - 24.01.2024 для надавачів фінансових послуг (окрім банків) та надавачів допоміжних послуг (з урахуванням пункту 4 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX); - 24.03.2024 для банків (з урахуванням абзацу третього пункту 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX). Так відповідно до пунктів 3, 4 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX фінансовим установам необхідно привести свою діяльність та документи у відповідність до вимог Закону № 3498-IX: надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності Законом № 3498- IX (далі Перехідний період); банкам протягом 90 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX (далі Перехідний період). Водночас згідно з пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX встановлено, що зміни до Закону, внесені на підставі Закону № 3498-IX поширюються на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності Законом № 3498-IX, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи наданий Законом № 3498-IX фінансовим установам Перехідний період за договорами, укладеними протягом Перехідного періоду, або строк дії яких було продовжено протягом Перехідного періоду, денна процентна ставка може перевищувати законодавчо встановлений максимальний розмір лише протягом Перехідного періоду та за умови, що строк виконання зобов`язань позичальника за такими договорами спливає до закінчення Перехідного періоду. Натомість позивач у перехідний період, визначений п. 4 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX не привів свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону та після закінчення перехідного періоду, тобто після 24.01.2024 року уклав договір про\~надання фінансового\~кредиту №18169-08/2024\~на умовах,\~що не\~відповідаютьч.\~5\~ст.\~8 Закону України «Про споживче кредитування». Тож, враховуючи, що договір про надання фінансового кредиту №18169-08/2024 було укладено15.08.2024 року, тобто після набрання чинності\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», та встановленого ним перехідного періоду, а тому пункт 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином,\~умова укладеного\~між сторонами\~договору,\~передбачена п.\~1.4.1\~договору,\~щодо встановлення\~денної процентної\~ставки у\~1,50\~%\~у порядку\~ч.\~5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальної денної процентної ставки 1 %. Отже, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором про надання фінансового кредиту №18169-08/2024 становить 5 837,40 грн. (8\~756,10 грн :3х2) Поряд із цим, відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцевіта перехідніположення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих таперехідних положеньЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20) зазначено, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Зважаючи на те, що з 24.02.2022 і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за таке прострочення, позивачем безпідставно нараховано відповідачу штраф у розмірі 14\~000,00 грн, який стягненню не підлягає, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Інші заперечення представника відповідача, суд до уваги не приймає, як такі, що не підтвердились під час судового розгляду справи, спростовані позивачем та на висновки суду не впливають. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані у справі докази та приймаючи до уваги, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором в обумовлені договором строки, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту 6485,84 грн.; заборгованості за відсотками 5 837,40 грн., а всього в розмірі 12 323,24 грн. Отже, враховуючи викладене, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням обставин справи, розміру боргу, що виник у відповідача, матеріального стану відповідача, суд убачає наявність об`єктивних факторів, які можуть ускладнити виконання судового рішення, тому вважає можливим розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 1\~026,24 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, відповідач є інвалідом ІІ групи з дитинства, інвалідність встановлена повторно з 20.09.2006 року та довічно, що підтверджується довідкою серії КИО-І № 266481 та пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , тож на підставі п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» остання звільнена від сплати судового збору. Натомість суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень, на підставі: Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 року, замовлення до цього договору, детального опису наданих послуг за договором та рахунку на оплату від 25.04.2025 року, відповідно до яких загальна вартість витрат на правову допомогу складає 7 000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial