Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У січні 2022 року адвокат Оберемко Роман Анатолійович в інтересах [PERSON] (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), про захист прав споживача та повернення грошових коштів за договором банківського вкладу. У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 02.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір депозиту № SAMDN80000736202801 «Стандарт», вкладником передано Банку 5126 доларів США 62 цента, строком до 02.10.2013 року з процентною ставкою 8 % річних. Окрім цього, 11.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір депозиту № SAMDN01000738555474 «Стандарт на 3 міс», вкладником передано Банку 38 000,00 грн., строком до 11.01.2014 року з процентною ставкою 16 % річних. Станом на день подання позову вклади за вказаними договорами з відсотками вкладнику не повернуті. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по поверненню грошових вкладів разом з нарахованими відсотками. На підставі викладеного просив суд, стягнути за користь позивача заборгованість у розмірі 411 411 грн. 53 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34 600 грн. 00 коп. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.12.2021 року цивільну справу №201/12780/21-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 201/12780/21-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 11.10.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи. 11.10.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вказує, що Банк виявив наявність факту переведення боргу за договорами позивача. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало боржником за депозитними договорами, укладеним між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які є предметом спору, а відтак саме ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу. Вказує,що позивач при розрахунку відсотків зазначаж про те, що спірні договори містять у собі умову нарахування відсотків із застосуванням принципу капіталізації, при цьому на умови Договору не посилається. Пунктом 2 заяви на оформлення вкладу № SAMDN80000736202801 від 02.07.2013 року, яким передбачена щомісячна сплата відсотків на картку № [NUMBER] . А відтак, твердження позивача про капіталізацію відсотків не підтвердились, що свідчить про невірний розрахунок відсотків з боку позивача. Крім того, Банк не погоджується із періодом нарахування відсотків, оскільки спірні договори розірвано з 11.10.2021 року та нарахування відсотків на вклад за період після дати розірвання договору неможливе. 03.11.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 09.01.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження. 07.02.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 15.05.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесенною до протоколу судового засіданні від 03.04.2024 року залучено до участі у справу у якості третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесенною до протоколу судового засіданні від 20.11.2025 року, залишено без розгялду клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні представник відповідача Кобзар Ю.Б. заперечувала проти вимог позову, просила відмовити. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, у матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторонни позивача та представника третьої особи, на підставі наявних в ній доказів. Суд заслухавши сторону відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що і не заперечувалося сторонами, що 02.07.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір депозиту № SAMDN80000736202801 «Стандарт». За умовами даного договору, вкладником передано Банку 5 126 доларів США 62 цента для розміщення на депозитному вкладі. Строк розміщення коштів становив 93 дні до 02.10.2013 року. на суму вкладу нараховуються проценти у розмірі 8 % річних. На виконання умов договору «Стандарт», вкладником було внесено у касу банку 5 126 доларів США 62 цента, що підтверджується квитанцією № 11, наявною у матеріалах справи. На виконання умов договору, Банком було відкрито позивачу особистий рахунок № [NUMBER] . Для зарахування процентів за договором «Стандарт» Банком видано вкладнику рахунок № [NUMBER] . Окрім цього, 11.10.2013 року між [PERSON] та Банком було укладено договір депозиту SAMDN01000738555474 «Стандарт на 3 міс». За умовами Договору Стандарт на 3 міс., вкладником передано до Банку вклад у розмірі 38 000,00 грн. на 3місяці - по 11.01.2014 року включно, з виплатою 16 % річних. Внесення коштів у Банк підтверджується квитанцією № 5. На виконання умов договору, Банком було відкрито вкладнику особовий рахунок № [NUMBER] та рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу [NUMBER]. Судовим розглядом встановлено, що 08.10.2021 року позивач звернулася до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цьог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Водночас, аргументи відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон" Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача суд вважає безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ "ФК "Фінілон" шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму банківського вкладу за договором № SAMDN80000736202801 у розмірі 5126,62 доларів США, що станом на 06.12.2021 року складає 139 930,06 грн. та відповідно за договором № SAMDN01000738555474 у розмірі 38 000,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів на банківський вклад, суд виходить з наступного. Так, представник позивача при розрахунку відсотків зазначає про те, що спірні договори містять у собі умову нарахування відсотків із застосуванням принципу капіталізації, при цьому на умови Договору не посилається. Відповідно до п. 3 Договору № SAMDN80000736202801 від 02.07.2013 року, передбачена щомісячна сплата відсотків на картку № [NUMBER] . Пунктом 2 Заяви на оформлення вкладу № SAMDN01000738555474 від 11.10.2013 року передбачено щомісячна сплата відсотків на рахунок/карту. А відтак, твердження позивача про капіталізацію відсотків не підтверджується, що свідчить про невірний розрахунок відсотків з боку позивача. Крім того, суд не погоджується з періодом нарахування відсотків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними у скасуванні договору, вибірки контракту та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу (депозиту) за договором, за яким одна сторона (банк), яка прийняла від або для іншої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язана виплачувати вкладникам таку суму і відсотки на неї чи дохід в іншій формі на умовах і в порядку. встановленого договору, Згідно з п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій (підтверджено Постановою НБУ від 03.12.2003 № 516) Договір банківського вкладу складається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або в умовах повернення вкладу (депозиту) та сповненням встановленого договору строку (строковий вклад (депозит) Отже, зобов`язальні правовідносини з договору банківського вкладу існують між сторонами на підставі відповідного укладеного договору та починають діяти для сторін з моменту укладення такого договору Відповідно до ст. 3.9 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій Банк зобов`язаний за договором банківського строкового вкладу видати вклад та нараховані відсотки за цим вкладом зі сплачуваним строком, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладнику банківського строкового вкладу та нарахованих процентів та цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин. визначених договором, можливо, виключаєте у випадках, передбачених умовами договору банківського строкового вкладу Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом відповідності до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви/вимоги про розірвання договору, з урахуванням строку, який зазначено в договорі та в якій така заява/вимога може бути подана вкладником до Банку. Так, позивач заявляє до стягнення відсотки за період з 02.07.2013 року по 02.12.2021 року по договору № SAMDN80000736202801 від 02.07.2013 року, з 11.10.2013 року по 11.11.2021 року до договору № SAMDN01000738555474 від 11.10.2013 року. Однак, судовим розглядом встановлено, що 08.10.2021 року позивач звернулася до Банку з вимогою про повернення коштів, а відтак з урахуванням вимоги про повернення коштів, договір є розірваним через 2 банківські дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч. 3 ст. 651 ЦК України. Тому, спірні договори розірвано з 11.10.2021 року та нарахування відсотків на вклад за період після дати розірвання договору неможливе. Таким чином, за договором № SAMDN80000736202801 від 02.07.2013 року підлягають стягненню відсотки у розмірі 2829,33 дол. США (5126,26 дол. США х 8% х 2518 (кількість днів) /365), що еквівалентно станом на 06.12.2021 року 77 235,33 грн.; за договором № SAMDN01000738555474 від 11.10.2013 року підлягають стягненню відсотки у розмірі 41 943,67 грн. (38000,00 грн. х 16% х 2518 (кількість днів) /365). Так, відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження виплати грошових коштів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як визначено частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, представник позивача вказує, що позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34600,00 грн. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи підтвердженими є витрати у розмірі 9600,00 грн, які відповідно підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в дохід держави. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2 972,38 грн. (72,2 %). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial