Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

25.09.2025 року позивачка звернулася до Хаджибейського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 25645,69 гривень та судові витрати. Разом із позовом позивачка подала до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.09.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено спрощене провадження у справі з викликом учасників справи. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28.10.2025 року у задоволенні заяви позивача про витребування доказів відмовлено, оскільки в матеріалах справи уже наявна інформація стосовно реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~\~4\~\~ЦПК\~ України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN TIGUAN», 2017 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , колір: бежевий, державний номерний знак: [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 18.06.2025 року відповідач, керуючи транспортним засобом «MAN LE8.180», державний номерний знак [NUMBER] в м. Одесі по алеї Ланжерон пляж, 16, під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний номерний знак: [NUMBER] . При ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, чим [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. 10.07.2025 року постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/14457/25, відповідача - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке відбулось 18.06.2025 року за участі автомобіля позивачки, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 гривень на користь держави. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 18.06.2025 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», де було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] . За результатами розгляду заяви [PERSON] ПрАт «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» виплатило їй страхове відшкодування в розмірі 26 704,31 грн., що підтверджується банківською випискою з банківського рахунку № [NUMBER] від 17.09.2025 р. Згідно матеріалів справи, [PERSON] внаслідок ДТП понесла витрати на ремонт в розмірі 52 350,00 грн., на підтвердження даного факту позивачка надала до суду: наряд-замовлення №RO00042013 від 01.08.2025 р., актом надання послуг ФОП [PERSON] №R000042013 від 01.08.2025 р. та рахунком на оплату №КР00000361 від 01.08.2025 р. Згідно звіту ФОП [PERSON] про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №52230 від 06.08.2025 р. та ремонтної калькуляції №300668 від 06.08.2025 року вартість відновлювального ремонту могла складати 64 480,65 грн., проте, [PERSON] змогла відремонтувати автомобіль у ФОП [PERSON] дешевше у розмірі 52 350,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, зокрема, наряд-замовлення №RO00042013 від 01.08.2025 р., актом надання послуг ФОП [PERSON] №R000042013 від 01.08.2025 р. та рахунком на оплату №КР00000361 від 01.08.2025 р., встановив, що деякі послуги надані ФОП [PERSON] не є такими, що були проведені для відновлення транспортного засобу та не були включені до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №52230 від 06.08.2025 р. та ремонтної калькуляції №300668 від 06.08.2025 року. Зокрема, позивачці ФОП [PERSON] надав послуги з мийки автомобіля після ремонту (вартість послуги 300,00 грн.), заміна переднього лівого підкрилку (вартість послуги 300,00 грн.) та вартість підкрилку 4800,00 грн., які не були включені Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №52230 від 06.08.2025 р. та ремонтної калькуляції №300668 від 06.08.2025 року. Враховуючи вищевикладене, суд пришов до висновку, що надані послуги з мийки автомобіля, заміни підкрилка та сам підкрилок не входять до суми матеріальної шкоди, що була завдана відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому у даній частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N? 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників і наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно зі ст. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, судом встановлено, що з відповідача - [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактично заподіяним розміром майнової шкоди, із вирахуванням послуг, що не відносились до відновлювального ремонту, та розміром страхового відшкодування, тобто 20 245,69 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, у розмірі 956,16 гривні 00 копійок, тобто, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п.\~1\~ч.\~1,\~3\~ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1,\~2,\~3\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Представник позивача стверджує, що витрати на правову допомогу позивача склали 6000 гривень 00 копійки, проте на підтвердження вказаного факту надав до суд лише Договір про надання правничої допомогу. Представник позивача, окрім Договору про надання правничої допомогу, не надав до суду ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження суми витрат на правову допомогу, у матеріалах справи немає: ні акту прийому-передач послуг з детальним описом наданих послуг, ні квитанції про сплату позивачем для відповідача коштів за виконану роботу, тощо. Наразі існує широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним. Аналіз наданих адвокатом послуг свідчить про те, що такі послуги пов`язані з розглядом цієї справи адвокат підготував процесуальні документи по суті справи (позовну заяву) та здійснив аналіз обставин справи, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що судові на правову допомогу позивача склали 6000 гривень 00 копійки, оскільки на підтвердження вказаного факту не надає достатніх доказів, а зазначення про їх наявність у тексті позовної заяви, проте не надання реальних документів про сплату позивачем для адвоката саме такої суми витрат на правову допомогу та яких підставах, не можуть вважатись належними доказами, а тому суд відмовляє у даній частині позовних вимог. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)). Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Outcome: partial