Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтування позову зазначено, що 22.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», далі Банк, та гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), укладено угоду № 200512196 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 26070,05 грн., з встановленим строком користування з 22.04.2016 р. по 22.04.2019 р., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 19.08.2025р. загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 76039,28 грн., з яких: 26070,05 грн. заборгованість за кредитом; 49969,23 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 200512196 від 22.04.2016 року 76039,28 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 6837,29 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 16627,09 грн. Разом заборгованість становить 99503,66 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 року, цивільну справу №208/11809/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді №1743372 від 05.09.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.09.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» разом з позовними вимогами просить справу розглядати без участі їх представника. Адвокат Донець В.В., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , подав до суду відзив на пзовну заяву. Зазначив, що відповідно до п. 1 договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», новий кредитор набуває права вимоги до позичальників зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Позивачем до суду не було надано жодного документу, якийД долучений витяг з реєстру боржників до договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року НЕ містить інформації щодо відступленого права вимоги до Відповідачки за кредитним договором №200512196 від 22 квітня 2016 року. Тобто, у вказаному Витязі зазначено про 136 боржників, проте серед цих боржників НЕМАЄ [PERSON] . Скаржник стверджує, що наявність у нього прав вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16. В той же час жодного переліку, які саме права вимоги були набуті, до яких саме боржників та за якими договорами, вказана Постанова не містить. Відсутність доказів відступлення права вимоги за кредитним договором №200512196 від 22 квітня 2016 року до позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову з огляду на відсутність порушеного права, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Також зазначив, що Позивачем не надано доказів того, що Відповідачка повідомлялась про укладення ПАТ "Банк Михайлівський» договору про відступлення права вимоги та про зміну кредитодавця та реквізитів, на які необхідно сплачувати кредитні кошти. І також позивачем не додано жодного доказу про те, що позичальник повідомлений про стягнення 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Із матеріалів справи не вбачається, що будь хто з позичальників повідомляв Відповідачку про зміну сторони договору та реквізитів для подальшої оплати кредиту. Вищезазначене також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Доказів того, що вказаний у виписці рахунок належать саме відповідачці та відкритий на виконання саме кредитного договору №200512196 від 22 квітня 2016 року, матеріали справи не містять. Таким чином, надана Позивачем виписка по особовому рахунку не підтверджує надання кредитних коштів відповідачці у заявленому позивачем розмірі. Також зазначив, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 6837 грн. 29 коп. та інфляційні збитки в сумі 16 627,09 грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також адвокат Донець В.В. подав заяву про застосування строку позовної давності. Зазначив, що 22.04.2016р. між ПАТ «Банк Михайлівський» (первісний кредитор) та Відповідачем було укладено Кредитний договір №200512196. Також зазначено, що строк кредитування становить 3 роки, до 22.04.2019. Термін дії кредитного договору №200512196, закінчився 22.04.2019, а отже саме з цього часу розпочинався сплив строку позовної давності. Трирічний строк позовної давності сплинув 22.04.2022р., проте, як було зазначено, Позивач звернувся до суду лише 04.09.2025р. Отже, Позивачем було пропущено строки позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 22.04.2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] уклали заяву №200512196, відповідно до якого сума кредиту складає 26070,05 грн., строк кредиту 1095 днів ( з 22.04.2016 року по 22.04.2019 року), розмір процентної ставки 0,0001% річних, та визначено розмір штрафів у разі порушення. Також, відповідачем [PERSON] заповнено та підписано Анкету №2709131, де зазначені її персональні дані. 22.04.2016 року відповідачем підписано Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. Всі дані документи підписані відповідачем [PERSON] власноручно. Відповідно до виписки по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020 року , розмір заборгованості [PERSON] становить 76039,28 грн. Відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року 20.07.2020\~року ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~(04212,м.Київ,вул.Авіоконструктора\~Ігоря Сікорського,\~8\~ЄДРПОУ:42649746),\~набуло права\~вимоги за\~кредитними договорами\~укладеними з\~позичальниками ПАТ\~«Банк Михайлівський»,\~на підставі\~договору №\~7\~БМ від\~20.07.2020\~року укладеному\~за результатами\~публічних торгів. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ці дані встановлюються такими засобами: \~ \~ \~ \~1) письмовими, речовими і електронними доказами; \~ \~ \~ \~2) висновками експертів; \~ \~ \~ \~3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За статтями\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2\~статті 517 ЦК України\~боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У справі встановлено, 22 квітня 2016 року між ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~та [PERSON] укладено заяву №200512196 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 26070 грн., на споживчі цілі, строк користування кредитом\~1095 дні. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ\~Банк Михайлівський\~віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ\~Банк Михайлівський\~з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. 20 липня 2020 року ТОВ\~Діджи Фінанс, набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ\~Банк Михайлівський\~на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ\~Банк Михайлівський, в тому числі і за кредитним договором №200512196. Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року укладеним між ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~та ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~було предметом спору у справі №910/11298/16 Північного апеляційного господарського суду за позовом ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~до ТОВ\~«ФК\~Плеяда», ТОВ\~«ФК\~Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 укладеного між ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~та ТОВ\~«ФК\~Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладеного між ТОВ\~ФК\~Плеяда\~та ТОВ\~ФК\~Фагор. Постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/11298/16 від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язати ТОВ\~«ФК Плеяда»\~передати ТОВ\~«Діджи Фінанс» \~документи, отримані ним від ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. - зобов`язати ТОВ\~«ФК Фагор»\~передати ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~документи, отримані ним від ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~згідно договору факторингу від\~19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20травня 2016 року №1 і №2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20 липня 2020 року не були передані ТОВ\~«Діджи Фінанс». На примусове виконання постанови Господарського суду міста Києва у справі №910/11298/16 від 01 липня 2021 року за заявою ТОВ\~Діджи Фінанс\~від 12 серпня 2021 року - приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. відкрито ВП №66483131 щодо ТОВ ТОВ\~ФК\~Плеяда\~та від 12 серпня 2021 року - приватним виконавцем відкрито ВП №66491947 щодо ТОВ\~ФК\~Фагор. Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ\~Діджи Фінанс, про що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №66483131 та №66491947. Заборгованість позивачем розрахована станом на дату укладання до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~та ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів та становить становить 76039,28 грн., з яких: 26070,05 грн. заборгованість за кредитом; 49969,23 грн. заборгованість за відсотками. Позивачем на суму заборгованості нараховано три відсотки річних - 6837,29 грн. та суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 16627,09 грн. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 99503,66 грн. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України\~Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України\~«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України\~Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Слід зазначити матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на банківські рахунки відповідача за кредитним договором №200134063 від 28 жовтня 2014 року. Розрахунок заборгованості за кредитним договором №200512196 від 22 квітня 2016 року., на який посилався позивач у позові, не є первинним документом, який би підтверджував отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Виписка по рахунку позивачем не надана. Розрахунок заборгованості є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунок був складений, не може бути доказом наявності заборгованості за договором, на якій наполягає позивач. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів позикодавцем на банківські рахунки відповідача (реквізити банківської платіжної картки), позивачем не доведено фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, тому відсутні підстави задоволення позовних вимог позивача ТОВ\~«Діджи Фінанс». Щодо строку позовної давності. Відповідно до\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1\~ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із\~ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Із матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором №200512196 від 22.04.2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , останній були надані у користування кредитні кошти у розмірі 26070,05 грн., на строк з 22.04.2016 року по 22.04.2019 року. Відтак, строк позовної давності сплинув 22.04.2022 року. Доводи позивача, що строки позовної давності ними не пропущені оскільки укладення договору відступлення права вимоги змінили період його перебігу, є необгрунтованими, оскільки вони не грунтуються на нормах цивільного законодавства. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 336/887/18 (провадження № 61-11747св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). На підставі\~ст.141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed