Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 01.06.2007 між АКІБ «УкрСаббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11162634000, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 85 080,00 дол. США, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2011 у справі 2-8970/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11162634000 в сумі 781 714,46 грн. 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 2, згідно якого право вимоги за цим кдоговором перейшло від ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Кей-Колект». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.10.2012 замінено сторону виконавчого провадження на ТОВ «Кей-Колект». Відповідачем рішення суду не виконано, залишок боргу складає 781714,46 грн. В зв`язку з цим позивач вважає, що має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, які він нарахував за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 в загальному розмірі 493\~951,65 грн., з них: 114\~879,90 грн. - 3 % річних, 379\~071,75 грн. - інфляційні втрати. Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 493\~951,65 грн. та понесені по справі судові витрати. Ухвалою судді від 12.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. 01.06.2007 між АКІБ «УкрСаббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11162634000, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 85 080,00 дол. США, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2011 у справі 2-8970/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11162634000 в сумі 781 714,46 грн. 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 2, згідно якого право вимоги за цим кдоговором перейшло від ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Кей-Колект». Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 в справі №127/15672/16. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. 01.06.2007 між АКІБ «УкрСаббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11162634000, який за правовою природою є кредитним договором. На підставі цього кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит, взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх належним чином. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2011 у справі 2-8970/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11162634000 в сумі 781 714,46 грн. В подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу №2 від 13.02.2012 перейшло від ПАТ «Укрсиббанк» до ТзОВ «Кей-Колект». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.10.2012 замінено сторону виконавчого провадження на ТОВ «Кей-Колект». Отже, договірні відносини між сторонами транформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду. Оскільки відповідачі, як солідарні боржники, не виконали рішення суду, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, то позивача має право на стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат. Заборгованість відповідачів за 3 % річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 114\~879,00 грн. та за інфляційними втратами за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 379\~071,75 грн. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачами. Суд вважає, що права позивача є порушеними, а відповідачі є відповідальними за це. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позово є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 5 927,42 грн.

Outcome: approved