Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11880 гривень за кредитним договором № 24.03.2024-100000371 від 24.03.2024р. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між позивачем та відповідачем був укладений договір кредитної лінії, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, не виконав. Тому у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Будь-яких заперечень проти вимог банку чи його доказів не подавав. Оцінка суду щодо фактів. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 24 березня 2024 року уклав з ТОВ «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ: 37356833) договір кредитної лінії № 24.03.2024-100000371 за яким ТОВ «Споживчий центр» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 6000 грн., а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 42 днів з дня його надання та сплачувати проценти за користування ним (денна процентна ставка) у розмірі 2.33% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, 2% за один день користування кредитом (процентна ставка Економ) яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно та 2.5% за один день користування кредитом (процентна ставка Стандарт) яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Разом з цим повинен сплачувати 150 гривень неустойки яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. (а.с.22-31). ТОВ «Споживчий центр» перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 грн. на його поточний рахунок (а.с.17), але у повному обсязі та у строки, передбачені графіком, він не повернув отриманий кредит та не сплатив проценти за користування кредитними коштами. Як наслідок, 09 квітня 2025 року, ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у розмірі 11880 гривень з яких: 6000 гривня - це борг по кредиту; 5880 - борг по процентах за користування кредитом (а.с.1-8). Оцінка суду правовідносин сторін. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги) та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати виданий кредит та проценти за його користування. Оцінка суду щодо права. Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 24 березня 2024 року [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» уклали по суті договір кредитної лінії за яким ТОВ «Споживчий центр» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] , грошові кошти (кредит) у розмірі 6000 грн. (а.с. 17-28). І ТОВ "Споживчий центр", взяті на себе зобов`язання виконав, оскільки перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 грн. на його поточний рахунок. (а.с.17). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за кредитним договором [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 42 днів з дня його надання та сплачувати проценти за користування ним (денна процентна ставка) у розмірі 2.33% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, 2% за один день користування кредитом (процентна ставка Економ) яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно та 2.5% за один день користування кредитом (процентна ставка Стандарт) яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Разом з цим повинен сплачувати 150 гривень неустойки яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. (а.с.22-31). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Виходячи з документів наданих позивачем [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість, у розмірі : 11880 гривень з яких: 6000 гривня - це борг по кредиту; 5880 - борг по процентах за користування кредитом (а.с.16). Тож, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань у вигляді повернення кредиту частинами, на підставі договору від 24 березня 2024 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача кредиту та процентів за користування ним. Тому, матеріально-правову вимогу позивача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422 гривні, 40 копійок які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.9), а позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в зазначеному розмірі. Отже,

Outcome: approved