Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме факту того, що [PERSON] , яка померла [INFO] в смт Бородянка Київської області, є її рідною сестрою. Заявниця зазначила, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вона, як спадкоємець другої черги, у шестимісячний строк звернулася до Бородянської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 108/2021. У видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують факт зміни прізвища їхньої матері з [PERSON] на [PERSON] , внаслідок чого не підтверджено родинний зв`язок між заявницею та померлою. Нотаріус роз`яснив право звернутися до суду для встановлення відповідного факту. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.09.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявниця в судове засідання не з`явилась, однак зі змісту поданої заяви вбачається, що просить суд розглянути заяву за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, в судове засідання своїх представників не направив, причини відсутності суду не повідомили, будь-яких заперечень щодо задоволення заяви суду не направляли. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доказом родинних відносин є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.11.2020 року, виданого Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. 09.04.2021 року за заявою [PERSON] державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.В. заведено спадкову справу № 10/2021, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 64291384 від 09.04.2021. У зв`язку з недостатністю у спадковій справі документів, які б підтверджували ступінь споріднення заявниці із спадкодавцем [PERSON] , 18.06.2021 року державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.В. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість підтвердити родинний зв`язок між заявницею та спадкодавицею. Як встановлено судом, підставою для такої відмови стала розбіжність у прізвищах, під якими в різні роки зазначалася мати заявниці та померлої. У свідоцтві про народження заявниці, її матір зазначена як [PERSON] , тоді як у свідоцтві про народження [PERSON] матір указана вже як [PERSON] . Саме відсутність документів про перехід прізвища з [PERSON] на прізвище [PERSON] і створила колізію, усунути яку можливо лише в судовому порядку. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.09.1957 року, її матір`ю є [PERSON] . Водночас зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.04.1968 року, вбачається, що її матір`ю є [PERSON] , але вже під прізвищем [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження матері заявниці серії [NUMBER] , при народженні вона мала дівоче прізвище - [PERSON] . Надалі у своєму першому шлюбі вона почала носити прізвище [PERSON] , що підтверджується документами, наданими заявницею, зокрема її власним свідоцтвом про народження, де її мати зазначена саме під цим прізвищем. У матеріалах справи міститься трудова книжка матері заявниці - [PERSON] , в якій є офіційний запис про зміну її прізвища з [PERSON] на [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] . Запис про шлюб підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , згідно з яким 29.03.1968 року [PERSON] вступила в шлюб і змінила прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . Саме під цим прізвищем вона була вписана в свідоцтво про народження [PERSON] . Також заявницею була надана суду будинкова книга для прописки громадян за адресою: [ADDRESS] , де містяться записи, які мають істотне значення для розгляду справи, а саме у ній відображено проживання [PERSON] як під прізвищем [PERSON] , так і під прізвищем [PERSON] . В цій же книзі зафіксовано проживання обох її дочок - [PERSON] та [PERSON] . Це документально підтверджує, що всі троє належали до однієї сім`ї, проживали за однією адресою і вели спільне господарство. Суд дослідив також свідоцтва про шлюб самої заявниці, у якому зафіксовано зміну її прізвищ (із [PERSON] на [PERSON] ). Ці документи підтверджують, що заявниця має одне і те саме походження, а зміна її прізвищ була пов`язана виключно зі вступом у шлюб, що виключає будь-які сумніви щодо автентичності її документів чи її особи. До матеріалів справи додано також довідку Бабинецького старостинського округу Бучанської міської ради від 22.06.2021 року, згідно з якою саме [PERSON] здійснювала догляд за хворою сестрою [PERSON] в останні місяці її життя та організувала її поховання. Суд оцінює це як важливу обставину, що підтверджує реальні сімейні зв`язки, адже така поведінка притаманна членам родини. Згідно п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи, оскільки у встановленому законом порядку звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №108/2021. Проте, заявниця позбавлена можливості надати документи, що підтверджують сімейні відносини із спадкодавцем. Встановлення судом факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] має для заявниці правові наслідки у вигляді отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Отже, метою встановлення заявленого [PERSON] факту є реалізація права на спадкування. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що встановлення даного факту має для заявниці має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved