Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на будинок садибного типу та земельну ділянку площею 0,0470 га для ведення садівництва. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09.06.2025 позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 3, 5 ч. 3 ст.\~175, абз. 2 ч. 1, ч.ч. 4, 5 ст.\~177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 10.06.2025 через систему «Електронний суд» було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16.06.2025 позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29.07.2025 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, в якій також вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 7\~ст.\~147\~Закону України\~«Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06березня 2022року №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові м. Маріуполя Донецької області, Орджонікідзевському районному судові м. Маріуполя Донецької області та Першотравневому районному судові Донецької області на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Позивач у своєму позові, посилалася на те, що він є власником будинку садибного типу загальною площею 25,1 м.кв, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення № 27 від 06.02.1996, зареєстровано Новоазовським районним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 27 і технічного паспорту БТІ, та земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер 1423682200:04:000:0120, розташованої за адресою: Донецька область, Маріупольський район, Виноградненська сільська рада, цільове призначення: для ведення садівництва, на підставі державного акту серія ДН № 142379 від 07.02.2005. Вказує, що звернувся до державного реєстратора з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що електронний реєстр ведеться з 01.01.2013 та в ньому відсутня інформація про права позивача на це нерухоме майно. Судом встановлено, що згідно Реєстраційного посвідчення № 27 від 06.02.1996 виданого Новоазовським районним бюро технічної інвентаризації, садовий будинок № 31 садівничого товариства «Сонячний» в селі Приморське зареєстроване за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки садівничого товариства «Сонячний» № 34 від 12.12.1995, міська лікарня № 4 міста Маріуполя. З копії Технічного паспорта на дачу (садовий будинок) [ADDRESS] садівничого товариства «Сонячний» власником цього будинку є [PERSON] , документ що підтверджує право власності реєстраційне посвідчення № 27 від 06.02.1996, загальна площа будинка 25,1 кв. м. Також з Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ДН 142379 від 07.02.2005 судом встановлено, що [PERSON] на підстав розпорядження райдержадміністрації від 17.12.2004 № 538 є власником земельної ділянки площею 0,0470, кадастровий номер земельної ділянки 1423682200:04:000:0120. Земельна ділянка розташована за адресою: Виноградненська сільська рада Новоазовського району Донецької області, призначення: для ведення садівництва. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 429228979 від 29.05.2025 та № 429229194 від 29.05.2025 вбачається, що інформація про власника садового будинку, [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 1423682200:04:000:0120 - відсутня. Листом ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» № 173 від 04.02.2025 повідомило позивача, що інформації про реєстрацію права власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 відсутня. Рішенням № 78172436 від 02.04.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно Пир`євою В. В. ЦНАП Берегівської міської ради, Закарпатської області відмовлено [PERSON] у проведенні реєстраційних дій за його заявою у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Відсутність запису в електронному реєстрі про власність [PERSON] на вказаний садовий будинок та земельну ділянку на якій він розташований позбавляє позивача можливості захистити та реалізувати свої права як власника нерухомого майна. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~у зв`язку із військовою агресією РФ проти України введено військовий стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває по теперішній час. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Маріупольського району Донецької області з 05 березня 2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою РФ територією України. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини першої\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої\~статті 317 ЦК України. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У\~статті 328 ЦК України\~визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до\~статті 328 цього Кодексу\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України\~(аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі № 760/14438/15-ц. У цій справі, [PERSON] , як на підставу своїх вимог посилається на те, що через окупацію Маріупольської територіальної громади він не може надати вичерпний перелік документів, які посвідчують його право власності на будинок садибного типу та земельну ділянку площею 0,0470 га. Відповідач - представник Маріупольської міської ради Бастрига С.М., пояснення в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог по цій справі не заперечує. Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Тобто положення\~статті 392 ЦК України\~спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, документи на яке втрачено. Мороз А. М. надав реєстраційне посвідчення № 27 від 06.02.1996, видане Новоазовським районним бюро технічної інвентаризації, згідно якого [PERSON] на праві особистої власності належить садовий будинок [ADDRESS] на підставі довідки садівничого товариства «Сонячний» № 34 від 12.12.1995, міська лікарня № 4 міста Маріуполя; копію Технічного паспорта на дачу (садовий будинок) [ADDRESS] садівничого товариства «Сонячний» власником цього будинку є [PERSON] , документ, що підтверджує право власності реєстраційне посвідчення № 27 від 06.02.1996, загальна площа будинка 25,1 кв. м, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ДН 142379 від 07.02.2005, відповідно до якого [PERSON] на підставі розпорядження райдержадміністрації від 17.12.2004 № 538 є власником земельної ділянки площею 0,0470, кадастровий номер земельної ділянки 1423682200:04:000:0120. Відповідно до ч. 4\~статті 334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У Державному реєстрі речових прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)\~це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А тому, виходячи із вищенаведеного, в даному випадку через неможливість у зв`язку зі збройною агресією рф подати [PERSON] вичерпний перелік документів, які засвідчують його право власності, правомірним є пред`явлення позову про визнання такого права, оскільки отримання судового рішення про наявність у особи права власності, є важливим способом захисту особою свого права, яке в подальшому дає можливість повноцінної реалізації права власності. На підставі викладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено належними та допустимими доказами його право власності на будинок садибного типу загальною площею 25,1 м. кв та земельну ділянку площею 0,0470 га. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. У справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine») (заява № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011року, набуло статусу остаточного 20 січня 2012 року) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява № 33202/96, пункт 120, ЕСНR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява № 48939/99, пункт 128, ЕСНR 2004-ХІІ, «Megadat.com S.r.I. проти Молдови», заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008року, «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010року, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008року) і сприятимуть юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», пункт 128, «Беєлер проти Італії», пункт 119). У пункті 71 рішення у справі ЄСПЛ «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine») зазначив, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип належного урядування може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З огляду на викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved