Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Виклад заяв сторін по суті спору 27 червня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики № 4646681 у розмірі 21250,00 гривень, що складається зі: - заборгованості за основною сумою боргу - 6000,00 гривень; - заборгованості за відсотками - 15250,00 гривень. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача та у випадку неявки в судове засідання відповідача - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 4646681 (на умовах повернення позики у кінці строку позики) (надалі - договір позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу який підписано електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4646681 у сумі 21250,00 грн, з яких: - 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 15250,00 грн - сума заборгованості за відсотками. За ствердженням позивача, з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статтю 131-2 Конституції України, статті 15, 16, 20, 205, 207, 512, 514, 516, 525-526, 530, 599, 610-612, 625-626, 628, 638-639, 1082 ЦК України, статті 19, 58,60, 133, 175, 274 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року), у справі №732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року), у справі 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020року), у справі №127/33824/19 (постанова від 07 жовтня 2020 року). Відповідач, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду справи (а.с. 45-46, 56-57, 71, 77-78). Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Процесуальні рішення/дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 28 серпня 2025 року (а.с. 37-40). Цією ж ухвалою суду запропоновано позивачеві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» протягом 10 днів з дня отримання ухвали надати докази на підтвердження власних позовних вимог, зокрема факту видачі позики відповідачу (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордера, платіжні доручення тощо), та детальний розрахунок заборгованості відповідача за договором позики зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. Копії доказів та розрахунку заздалегідь направити відповідачу, а докази направлення - надати суду. Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року від позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витребувано докази на підтвердження власних позовних вимог, зокрема факту видачі позики відповідачу (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордера, платіжні доручення тощо), та детальний розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики № 4646681 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. У судовому засіданні оголошено перерву до 06.10.2025 (а.с. 48-50). 17.09.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, на виконання ухвали суду (а.с. 58-59), до якої позивачем було додано копію довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» про успішне перерахування коштів фізичним особам (а.с. 63), розрахунок заборгованості (а.с. 60-62). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 06.10.2025 витребувано від Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію (а.с.68-69). У судовому засіданні оголошено перерву до 20.11.2025. 20 жовтня 2025 року від АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с. 79-82). 22 жовтня 2025 року від АТ «Універсал Банк» повторно надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с. 84-87). Справу розглянуто 20.11.2025 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 14.09.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - позикодавець) та відповідачем [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 4646681 (надалі - договір позики) шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) n4TmLrDYEH, про що свідчать положення п. 20, 21, 28 договору (а.с. 6-8). Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі позику), на погоджений умовами договору строк (надалі - строк позики), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 договору позики зазначено параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів, а саме: сума позики - 6000,00 грн (п. 2.1); строк позики (строк договору) - 12 днів (п. 2.2); базова процентна ставка за перший день користування позикою (фіксована) - 8,89 % (п. 2.3); базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) - 2,50 % (п. 2.4); дата надання позики - 14.09.2023; дата повернення позики (останній день) - 26.09.2023; знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики - 0,01 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період воєнного стану) - 2,70 %; пеня в день (не застосовується в період воєнного стану) - 2,70 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 614,15 %; Орієнтовна загальна вартість позики - 6540,00 грн. Відповідно до п. 4 договору позики проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу певного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього договору. Згідно з п. 5.5 договору позики позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором, залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості….. У п. 6 договору позики зазначено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде нараховуватися за ставкою 2,50 % (ставка незмінна протягом всього строку позики), якщо інше не буде зазначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку, позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Згідно з п. 20 договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи зі застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію». Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ (п. 22 договору позики). Згідно з п. 23 договору позики договір укладено із використанням вебсайту http://clikcredit.ua/. Сторони узгодили наступний спосіб надсилання (у тому числі повторного) підписаного договору позичальнику: примірник договору надсилається на електронну пошту позичальника, вказану у договорі. Примірник договору також доступний позичальнику в особистому кабінеті. Засвідчена копія договору на папері надається позичальнику за його письмовим зверненням, яке розглядається у порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян». У п. 28 договору позики зазначено відомості про позичальника, а саме: [PERSON] , [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; відомості про паспортні дані; поштова адреса: Полтавська, Панасівка, Шевченка, б. 28; тел.: [NUMBER] ; e-mail: [INFO] ; рахунок: [NUMBER] ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: n4TmLrDYEH. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору позики № 4646681 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 14.09.2023, передбачено та зазначено такі умови: дата видачі кредиту/дата платежу; кількість днів у розрахунковому періоді; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту; проценти за користування кредитом; реальна річна процентна ставка; загальна вартість кредиту (а.с.8 (на звороті) - 9). Відповідно до копії довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції та завершення платіжної операції а саме: дата - 14.09.2023; номер платежу - 6c506927-2f25-4b39-9ecd-fcae8aaf7e5c; сума - 6000,00 грн; отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с. 63). З довідок АТ «Універсал Банк» вбачається, що на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків: [NUMBER] ), банком було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 14.09.2023 о 06:53:36 було здійснено зарахування коштів у сумі 6000,00 грн (а.с. 79, 84). Згідно з випискою про рух коштів по картці від 14.10.2025 на картковий рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] , [INFO] о 06:53:36 було здійснено зарахування коштів у сумі 6000,00 грн (а.с. 80-81, 85-86). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 60-62), виконаним первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», сума заборгованості відповідача за період з 14.09.2023 по 27.02.2024 (останній день нарахування відсотків 06.01.2024) становила 21250,00 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 6000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 15250,00 грн. Заборгованість нарахована за період - 115 днів, з яких за один день 14.09.2023 з розрахунку 8,89 % у день користування кредитом; за період з 15.09.2023 по 25.09.2023 з розрахунку 0,01 % у день користування кредитом, та з 27.09.2023 по 06.01.2024 з розрахунку 2,50 % у день користування кредитом. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено оплати на погашення заборгованості у загальній сумі 590,00 грн, а саме: 26.09.2023 - 540,00 грн та 09.10.2023 - 50,00 грн. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 11-14) та низку додаткових угод до нього (а.с. 15, 16). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком № 1, та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. У день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною у додатку № 5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді (додаток № 6). Відповідно до п. 3.1 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються у додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. Фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, вказаний у розділі 10 даного договору (п. 3.2 договору факторингу). Клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрі боржників, протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників, але у будь-якому разі не раніше сплати фактором ціни продажу заборгованості (п. 4.1 договору факторингу). З копії платіжної інструкції від 28.02.2024 № 20905 вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти у сумі 3926284,79 грн за відступлення права вимоги згідно з додатковою угодою № 20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 (а.с.18). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 27 лютого 2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) передало, а ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) прийняло реєстр боржників № 19 від 27 лютого 2024 року кількістю 8053, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників, і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 17). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.02.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальній сумі 21250,00 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн; заборгованість по процентами - 15250,00 грн (а.с.19). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, виконаним позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] станом 30.04.2025 за період з 27.02.2024 по 30.04.2025 становить загальну суму 21250,00 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн; заборгованість по процентами - 15250,00 грн (а.с. 10). Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України (редакції, чинній на момент укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України (також - ЦКУ) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Я кщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі - у редакції, чинній станом на дату укладення договору позики) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що е електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.». У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. П. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачає таке: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрання чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів = 23 січня 2024 року), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Тобто у період з 01.03.2020 по 23.01.2024 споживач звільняється законом від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором підлягають списанню кредитодавцем. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] 14.09.2023 було укладено договір позики в електронній формі, що згідно зі ч. 2 ст. 639, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним позикодавцем не було б укладено. Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісними позикодавцем позики у сумі 6000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідача. Доказів повного погашення відповідачем заборгованості за договором позики перед первісним позикодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором позики у сумі 6000,00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування позикою суд висновує таке. У дослідженому судом договорі позики було встановлено строк користування позикою - 12 днів та відповідна кінцева дата строку позики - 26.09.2023. Через 12 днів сума позики, отримана відповідачем від позикодавця (первісного кредитору), мала б бути повернута повністю. У договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 12 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики, та процентна ставка, яка застосовується у період пролонгації договору позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).». У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (12 днів) та як міри відповідальності після настання строку погашення позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов договору про сплату процентів («процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день»). З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума позики за договором становить 6000,00 грн; строк правомірного користування позикою - 12 днів; договірна дата повернення позики - 26.09.2023, знижена процентна 0,01 %; ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 % та процентна ставка у період пролонгації договору позики - 2.50 %. Доказів пролонгації відповідачем договору позики у порядку, визначеному п. 6 договору позики, шляхом укладення додаткової угоди, підписаної зі застосуванням одноразового ідентифікатора, позивачем не надано. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховувалися за 115 днів з яких за один день 14.09.2023 з розрахунку 8,89 % (533,40 грн) у день користування кредитом, як це передбачено п. 2.2 договору позики; за період з 15.09.2023 по 25.09.2023 з розрахунку 0,01 % у день користування кредитом (0,60 грн), як це передбачено п. 2 договору позики (таблиця), та з 27.09.2023 по 06.01.2024 з розрахунку 2.50 % у день користування кредитом (150,00грн), як це передбачено п. 6 договору позики. Однак доказів пролонгації відповідачем договору позики у відповідності до п.6 договору позики матеріали справи не містять. Позивачем копію додаткової угоди, підписаної сторонами договору позики, суду не надано. Автоматична пролонгація строку користування позикою умовами договору не передбачена. Отже сума процентів за правомірне користування позикою за договором буде складати - 540,00 грн, як про це домовилися сторони, укладаючи договір, тобто за 12 днів користування позикою. Така сума процентів була сплачена відповідачем 26.09.2023, що встановлено з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 60 на звороті). Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку, встановленого договором позики. Чинна редакція Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє відповідача як споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором/договором позики у період з 01.03.2020 по 23.01.2024. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики підлягають списанню кредитодавцем та примусовому стягненню не підлягають. Отже, суд уважає, що відповідач на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності перед первісним позикодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики; звільняється від обов`язків сплачувати позикодавцю інші платежі (проценти за період прострочення). Той факт, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договору позивачем не надано. Отже, за договором позики сума процентів за період з 26.09.2023 по 06.01.2024 нарахована первісним позикодавцем та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку позики, підлягала списанню позикодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Також суд ураховує, що відповідачем 26.09.2023 було сплачено проценти за користування позикою у сумі 540,00 грн. Такий факт вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 60 на звороті). Після цього залишок заборгованості за процентами став складати - 00,00 грн. Також, суд ураховує, що відповідачем було 09.10.2023 було сплачено грошові кошти у сумі 50 грн, які первісний кредитор зарахував у рахунок погашення процентів. Оскільки зі загальної суми пред`явлених до стягнення процентів за користування позикою суд уважає підставними та обґрунтованими тільки проценти, що нараховані у період строку дії позики до 26.09.2023, то суму часткової оплати слід зарахувати у рахунок погашення саме правомірно нарахованої суми заборгованості за позикою з урахуванням черговості, визначеної ст. 534 ЦК України. Після такого зарахування сума заборгованості за договором позики буде становити 5950,00 грн (6000,00 -50,00 (часткове погашення) = 5950,00). Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 5950,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 3028,00 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (28 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 847,84 грн (3028,00 х 28 % = 847,84).

Outcome: partial