Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Представник ТОВ «Фінпром Маркет» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором позики №3237575 від 06.02.2020, у розмірі 33 859,90 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 22.11.2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивач уклали договір позики №3237575, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора [NUMBER]. 21.06.2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» уклали Договір факторингу №2106 від 21.06.2021 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3237575 від 22.11.2020 року. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3237575 від 22.11.2020 року.Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36 908,00 грн, з яких: 11 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 908,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн. Ухвалою судді від 29.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» докази. Судове засідання призначене на 24.09.2025 року. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, судове засідання відкладено на 20.10.2025 року. Ухвалою суду від 20.10.2025 року судове засідання відкладено, у зв`язку з тим, що витребувані судом докази до суду не надійшли. Розгляд справи відкладено на 18.11.2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи без його участі, позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українине здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 22.11.2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач уклали договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3237575 (надалі договір позики № 3237575). За умовами договору позики ( п.2 договору №3237575), сума позики становить 11 000,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99%, дата надання позики 22.11.2020 року, дата повернення позики 22.12.2020 року, знижена процентна ставка 0,99%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%, орієнтовна річна процентна ставка 361,35%, орієнтовна загальна вартість позики 14267,00 грн. Вказаний договір позики укладений шляхом підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора [NUMBER], згенерованого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та направленого позичальнику 22.11.2020 о 03:35:30 год. повідомленням на зазначену ним адресу електронної пошти [INFO] , що відповідає положенням п.5 договору позики № 3237575, а також Розділу 5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників № 14/08/20 від 14.08.2020, які разом із заявкою та підписаними документами індивідуальної частини складають укладений між сторонами договір. Підписання позичальником договору позики № 3237575 вищезазначеним способом підтверджується довідкою ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» про ідентифікацію та відповідачем не спростовано. Перерахування на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , зазначеного ним при заповненні персональних даних після реєстрації на сайті ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» https://mycredit.ua, грошових коштів у розмірі 11 000,00 грн, підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» № 8/05/25-49 від 08.05.2025, згідно з якою за договором позики № 3237575 [PERSON] , проведено платіж з номером 134b6fc4-5f06-4e84-8e7f ac5d3c136734. З письмової інформації АТ «Державний ощадний банк України» від 10.10.2025 № 46/12-11/131003/2025/БТ вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Згідно виписки по вказаному рахунку за період 22.11.2020 - 25.11.2020, на вказану платіжну картку зараховано грошові кошти у розмірі 11 000 грн. Суд встановив, що 21.06.2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2106, за умовами якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату права грошової вимоги ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договорами від 21.06.2021. Як вбачається з Реєстру прав вимог № 1 від 21.06.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до відповідача, за договором позики №3237575 від 22.11.2020 року. Сума заборгованості позичальника за яким станом на 21.06.2021 становить 36 908,00 грн, у тому числі за основною сумою боргу -11 000 грн., за відсотками -25 908,00 грн. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінпром Маркет» та ТОВ « Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) відступив ТОВ «Фінпром Маркет» (фактору) за плату свої права вимоги до позичальників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договорами від 03.04.2023. Як вбачається з Витягу з Реєстру заборгованості (додаток 1 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023), за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , за договором позики №3237575 від 22.11.2020, сума заборгованості позичальника за яким станом на 03.04.2023 становить 36 908,00 грн, у тому числі за основною сумою боргу -11 000,00 грн, за відсотками -25 908,00 грн. Згідно з розрахунком суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №3237575 від 22.11.2020 року загальна сума заборгованості становить 33 859,90 грн, з яких 11 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, та 22 859,90 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Відповідно до даного розрахунку, проценти нараховано за процентною ставкою 1,99 % в день з 22.11.2020 по 22.03.2021. Також, з даного розрахунку вбачається погашення процентів за користування позикою: 21.12.2020 в сумі 3158,10 грн; 21.01.2021 в сумі 100,00 грн; 19.02.2021 в сумі 50,00 грн; 21.03.2021 в сумі 50 грн; 19.06.2021 в сумі 50,00 грн. Загальна сума сплачених процентів становить 3408,10 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, які регулюються такими нормами законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Водночас, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Судом встановлено, що [PERSON] та первинний кредитор уклали в електронній формі договір №3237575від 22.11.2020. З поданих позивачем документів встановлено, що при укладенні договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3237575 первинний кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, ідентифікаційний номер, платіжний засіб, на який перераховано кошти. Підстав вважати, що персональні дані [PERSON] були використані первинним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені надано не було. На виконання умов договору первинний кредитор здійснив переказ суми позики відповідачу. Укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3237575від 22.11.2020 року відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін. Жодних претензій до кредитора з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. За зобов`язаннями відповідача перед ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики № 3237575від 22.11.2020, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет», суд вважає такі обставини доведеними належними та допустимими доказами, яких достатньо для висновку про дійсність укладених договорів факторингу. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає. З наданого суду розрахунку ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості [PERSON] за договором позики № 3237575від 22.11.2020, виконаного за період з 21.11.2020 по 05.06.2025, вбачається, що протягом вказаного періоду позичальником на виконання зобов`язань за вказаним договором позики грошові кошти вносились на суму 3408,10 грн, які зараховано в рахунок часткового погашення процентів. Відомості про будь-які інші платежі [PERSON] у повернення кредиту та сплати процентів вказаний документ не містить, докази такої сплати відповідачем суду не подано. Так як строк повернення позики за договором № 3237575 від 22.11.2020 на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення суми позичених коштів (тіла кредиту) у розмірі 11 000,00 грн. Вирішуючи вимоги позову в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд виходить з наступного. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами укладеного з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договору № 3237575, строк кредиту становить 30 днів з 22.11.2020 по 22.12.2020, базова процентна ставка - 1,99 % на день, знижена процентна ставка - 0,91 % на день (п.2 договору). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3 договору). Згідно з п.п.6.1 - 6.3 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які є складовою частиною укладеного договору позики, за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірі, визначеному у договорі позики. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного договору позики. Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування позикою. Нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за базовою процентною ставкою, зазначеною в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою. Отже, виходячи з умов укладеного договору, за період обумовленого у договорі позики № 3237575 строку кредитування, нарахуванню підлягають проценти за базовою процентною ставкою за кожен день строку кредитування, що складає: 11 000 грн. * 1,99 % * 30 днів = 6567,00 грн. Проте зі змісту розрахунку заборгованості за договором позики №3237575 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позичальнику у розмірі 22 859,90 грн за період з 22.11.2020 по 22.03.2021. Суд переконався, що проценти нараховані з розрахунку 1,99 % на день за 30 днів користування кредитними коштами (6567,00грн), а також додатково за 90 наступних днів (11 000 грн. * 1,99 % * 90 днів = 19 701,00грн), за вирахуванням сплаченої суми процентів у розмірі 3408,10 грн. Разом з тим, доказів укладення [PERSON] з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» додаткових угод до договору позики № 3237575 суду не надано та на такі обставини позивач у позовній заяві не посилається. Положення п.п.6.5, 6.6, 6.8 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики, про те, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, і при цьому позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування коштами, при цьому при понадстроковому користуванні позикою (або її частиною) кінцева дата строку (терміну) дії договору позики змінюється на дату, що відповідає даті повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики - з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики № 3237575 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі позики № 3237575 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.2 договору позики № 3237575 строк кредитування та не змінює його. На ту обставину, що проценти за користування позикою, нараховані позичальнику [PERSON] за період з 22.12.2020 по 22.03.2021, не є встановленою договором грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, тобто мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, вказує також незастосування кредитодавцем при обчисленні заборгованості відповідачу за цей період встановленої у п.2 договору процентної ставки за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7 % на день. Натомість за цей період позичальнику [PERSON] , за межами строку кредитування, продовжилось нарахування процентів за базовою процентною ставкою - 1,99 % на день. Виходячи зі змісту ст. 530, 612 ЦК України, а також п.2 договору № 3237575, починаючи з 22.12.2020 року [PERSON] допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, враховуючи правові позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення нарахованих позичальнику [PERSON] за умовами договору позики № 3237575 процентів за користування позикою за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором та за період строку кредитування, тобто з 22.11.2020 по 22.12.2020 (11 000,00 грн * 1,99 % * 30 днів (визначені договором відсотки) -3408,10 грн (сплачені відсотки) = 3158,90 грн) Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором позики № 3237575 складає: 11 000,00 грн. (тіло кредиту) + 3158,90 грн (неповернуті проценти) = 14 158,90 грн. Разом з тим, з огляду на положення ст.514 ЦК України про те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а також враховуючи, що, як встановлено судом під час розгляду даної справи, у ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на момент укладення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» договору факторингу (21.06.2021) були наявні права кредитора у правовідносинах з [PERSON] за договором позики № 32375 від 22.11.2020 на суму неповернутих коштів -14 158,90 грн, саме у такому обсязі права вимоги перейшли до нових кредиторів - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а в подальшому - ТОВ «Фінпром Маркет». Отже, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в сумі 14158,90 грн, що становить 41,82% від заявленої суми позовних вимог позивача. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1013,05 грн (41,82% від 2422,40 грн). Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 3500,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано копію договору про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокат Ткаченко Ю.О.; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; витяг за акту №14-П приймання-передачі наданої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, платіжну інструкцію. Зазначеними доказами підтверджується надання послуг у повному обсязі з дотриманням умов основного договору. Отже, враховуючи положення ст.. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача пропорційно до задоволеної частини позову. Тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1463,70 грн ( 41,82% від 3500,00 грн). Враховуючи викладене,

Outcome: partial