Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Керівник Доброславської окружної прокуратури Одеської області Стоєв А. звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5122780500:01:003:0218, площею 9,001 га, розташовану на території Визирської сільської ради Одеського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, а також стягнути сплачений судовий збір. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А.В. Ухвалою суду від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України. В судове засідання, призначене на 17.11.2025 року представник Доброславської окружної прокуратури Одеської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, 17.11.2025 року [PERSON] через канцелярію суду звернулася з заявою, в якій просила здійснювати розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. В судове засідання, призначене на 17.11.2025 року представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Дубченко М.П. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, однак 17.07.2025 року через систему «Електронний суд» надала додаткові пояснення по справі, які просила врахувати під час розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, оскільки вона є громадянкою рф, її повідомлення здійснювалось судом на сайті суду. Іншого способу повідомити відповідача про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у суду не має, оскільки з рф припинені дипломатичні відносини, а також припинені положення Минської Конвенції стосовно рф. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою представника позивача, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, оскільки, надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У зв`язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , що є громадянкою рф, володіє на\~праві приватної\~власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 5122780500:01:003:0218 площею 9,001 га, що розташована на території Визирської сільської ради Одеського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26.02.2025 року та сектору № 2 відділу № 5 Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.03.2025 року установлено, що у власності громадянки рф [PERSON] перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розташована в межах Визирської сільської ради Одеського району Одеської області. Крім того установлено, що громадянка рф 23.10.2003 року вступила у спадщину за [PERSON] та отримала у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Як вбачається з державного акту на право власності від 12.10.2012 року серії ЯЛ № 744856, [PERSON] отримала земельну ділянку безкоштовно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2624 від 23.10.2003 року. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повідомило, що за інформацією сектору № 2 відділу № 5 управління забезпечення реалізації державної політики в сфері земельних відносин Головного управління від 18.03.2025 року № 10-15-0.1152-672/340-25, згідно наявних у секторі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та території Комінтернівського (на даний час Одеського) району та м. Южне (на даний час Південне) Одеської області станом на 31.12.2012 року наявний запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку площею 9,001 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯЛ № 744856 від 12.10.2012 року за №512270001006377, який видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом громадянці [PERSON] , що проживає [ADDRESS] , рф. До цього часу [PERSON] , земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим 5122780500:01:003:0218 площею 9,001 га не відчужувала. Отже, враховуючи, що [PERSON] є громадянкою рф, та упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 2003 року по даний час) не здійснила її відчуження, беззаперечно обґрунтованими є підстави для конфіскації вказаної земельної ділянки (із кадастровим номером 5122780500:01:003:0218), у власність держави. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. За змістом ч.ч. 2, 3 та 4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки не сільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки не сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Аналогічні положення викладені у ст.319 ЦК України. Приписами ст.14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Статтею 354 ЦК України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Пунктом «е» ч.1 ст.140 ЗК України передбачається, що не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, є однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку. За змістом ч.ч.1, 2 та 4 ст.145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). ЄСПЛ констатує порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Слід зазначити, що право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, які регламентують цю процедуру, наведені у судовому рішенні. З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Крім того, ч.4 ст.145 ЗК України передбачено, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури. На підставі викладеного та

Outcome: approved