Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Дніпроазот» про стягнення стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що була прийнята на роботу до відповідача на посаду начальника Центральної лабораторії. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України на підприємстві було введено режим простою. Заробітна плата виплачувалася у розмірі 2/3 посадового окладу, а починаючи з січня 2025 року її припинили виплачувати взагалі. Наказом № 399 від 27.05.2025 року звільнилася із займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Видано позивачу письмове повідомлення про нараховані до виплати грошові суми при звільненні з роботи, але по факту не було виплачено. Проте, 20 червня 2025 року було виплачено заробітну плату за лютий 2025 року у розмірі 9422,67 грн. Таким чином, заборгованість по заробітній платі підприємства складає 82 240,24 грн., середній заробіток за 1 місяць у розмірі 12 796,74 грн. 28 липня 2025 року позивач надала заяву про збільшення розміру позовних вимог, вважає, що має право на отримання грошової компенсації у розмірі середнього заробітку не за один місяць, як вказано у позовній заяві, а за два місяці. Таким чином, заборгованість по заробітній платі підприємства складає 82 240,24 грн., середній заробіток за 2 місяці у розмірі 25 593,48 грн. 29 вересня 2025 року позивач надала заяву про збільшення розміру позовних вимог, вважає, що має право на отримання грошової компенсації у розмірі середнього заробітку не за два місяці, як вказано у первісній заяві про збільшення позовних вимог, а за чотири місяці з 27.05.2025 року по 27.09.2025 року. Таким чином, заборгованість по заробітній платі підприємства складає 82 240,24 грн., середній заробіток за 4 місяці у розмірі 51 186,96 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] 04.08.2025 року надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та зазначив, що АТ «Дніпроазот» отримало заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. У зв`язку з військовою агресією рф проти України підприємство позбулося можливості безпечно та належним чином здійснювати, зокрема, і адміністративно-господарську діяльність з огляду на небезпечність перебування виробничого та адміністративного персоналу на території підприємства та складність забезпечення оперативної роботи адміністративного персоналу в дистанційному режимі. Враховуючи, пов`язані з воєнними діями негативні обставини, наявні факти обстрілів та ураження об`єктів інфраструктури України, АТ «Дніпроазот» видано наказ №198 від 25.02.2022 року «Про простій в АТ «ДніпроАзот». Після чого, відповідач був належним чином повідомлений про день та час наступного судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судового виклику, однак представник відповідача у судове засідання не з`явився, наданим законом правом подання відзиву на позов не скористався. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з АТ «Дніпроазот». 27.05.2025 року вона звільнилася із займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що підтверджується наказом №399 від 27.05.2025 року (арк.с.7). \~ \~ \~ \~ Розрахунковий\~листок за\~травень 2025\~року свідчить\~про те,\~що борг\~АТ "Дніпроазот"\~по заробітній\~платі перед\~позивачем складає\~91\~662,91\~грн.\~(арк.с.8). 20 червня 2025 року було виплачено заробітну плату за лютий 2025 року у розмірі 9422,67 грн., що підтверджується скрін-шотом повідомлення на телефон (арк.с.10). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України Про оплату праці встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. \~ \~ \~ \~Частиною першою ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Станом на час розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази на підтвердження сплати позивачеві заборгованості по заробітній платі. Метою покладення на роботодавця відповідальності, визначеної у статті 117 КЗпП України, у разі невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц). Згідно п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. (п. 8 Порядку). Відповідно до розрахунку позивача середньомісячна заробітна плата позивача становить 12 796,74 грн., а середній заробіток за період затримки розрахунку з дня, наступного за звільненням 28.05.2025 по день ухвалення рішення суду становить 51186 грн. 96 коп., згідно розрахунку позивачки, який не оспорено відповідачем, копію уточненої позовної заяви відповідачем отримано, про що свідчить повідомлення про вручення та квитанція про відправку. Суд зауважує, що затримка виплати заробітної плати і непроведення розрахунку при звільненні є порушенням законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини відповідача. Відсутність грошових коштів позбавляє позивача на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Встановивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, суд вважає, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 82240 грн. 24 коп. (в межах заявлених позовних вимог) та середнього заробітку за час затримки виплат у розмірі 51186 грн. 96 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Дніпроазот» про стягнення стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідним стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved