Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач Долинська міська рада Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення її, як матері, батьківських прав стосовно двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунтовується тим, що відповідач по справі, являючись матір'ю двох малолітніх дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до них, не створює належних умов для їх проживання і виховання, не піклується про їх здоров'я, фізичний розвиток та навчання, оскільки у дітей критично мало одягу та взуття; відсутнє місце для їх проживання; [PERSON] не відвідував навчальний заклад з вересня по грудень 2024 року, внаслідок чого не був атестований з більшості предметів за перший семестр 2024-2025 навчального року; [PERSON] не був забезпечений необхідним медичним обстеженням та лікуванням. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов'язків діти перебували на обліку служби у справах дітей Долинської міської ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.184, ч.2 ст.173-2 КУпАП. Сім'я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом КЗ «Долинський міський центр соціальних служб Долинської міської ради», де з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди та робота щодо підвищення виховного батьківського потенціалу, які мали тимчасовий результат. Згідно з висновком органу опіки та піклування Долинської міської ради від 27 травня 2025 року за №01-40/239/2 є доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] .. В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача підтримала позов та прохала суд його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та прохала суд не позбавляти її батьківських прав стосовно двох її дітей. Суду пояснила, що дійсно в її житті були періоди, коли вона неналежно виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх синів та вживала спиртні напої, однак на даний час вона зробила для себе належні висновки та змінила своє життя: вісім місяців вона взагалі не вживає спиртного, оскільки може саме себе взяти в руки; влаштувалась на роботу посудомийкою в кафе «Біла хата» в м.Долинська, щоб мати змогу забезпечувати дітей; постійно проживає в м.Долинська в будинку свого цивільного чоловіка [PERSON] , який не заперечує проти її наміру повернути дітей додому. Також разом з чоловіком вони завели велике підсобне господарство - тримають курей, качок, козу, телят, щоб мати змогу забезпечувати дітей належним харчуванням. Під час перебування дітей в реабілітаційному центрі в м.Кропивницький вона їх відвідувала, телефонувала та розмовляла з ними. Зазначила, що дуже любить своїх дітей і на даний час зрозуміла як без них тяжко. Підтвердила, що розуміє необхідність змінити підхід до виховання дітей. На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.65-66). Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.120-121). Заслухавши пояснення представника органу опіки та піклування Долинської міської ради та відповідача [PERSON] , показання свідка та неповнолітнього [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі є матір'ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, де в рядку мати зазначено: « [PERSON] » (а.с.5, 6). Записи про батька дітей складений за вказівкою матері відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.8, 9). Згідно з витягами з реєстру Устинівської територіальної громади за №2023/005524401, №2023/005525042 та №2023/005523904 від 21 липня 2023 року адресою зареєстрованого місця проживання відповідача та її дітей є: [ADDRESS] (а.с.10, 11, 12). В період часу з 26 травня 2020 року по 29 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.13-14). Наказами начальника служби у справах дітей Долинської міської ради від 20 січня 2025 року за №,№4 та 5 [PERSON] та [PERSON] взято на облік, як дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, через неналежне виконання матір'ю батьківських обов'язків та домашнє (психологічне, економічне) насилля (а.с.15, 16). Згідно з актом №216 обстеження умов проживання від 16 грудня 2024 року відповідач [PERSON] разом зі своїми дітьми перебували вже декілька днів вдома в гр-нки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно з актом №218 обстеження умов проживання від 19 грудня 2024 року відповідач [PERSON] разом зі своїми дітьми проживала у гр-на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обстеженням умов проживання встановлено, що діти сплять на невеличкому дивані; постільна білизна та одяг, в який одягнуті діти, частково потребує прання; хлопчики не голодні (а.с.18). Згідно з актом №1 обстеження умов проживання від 01 січня 2025 року відповідач разом зі своїми дітьми перебували вдома у гр-на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де проведеним обстеженням встановлено, що в дітей є місце для сну (великий диван), стіл для навчання, кількість одягу обмежена, оскільки його ще не забрали від гр-на [PERSON] (а.с.19). Згідно з актом №29 обстеження умов проживання від 28 лютого 2025 року для дітей створені задовільні умови: в наявності приготована їжа, запас продуктів харчування, у будинку прибрано, є все необхідне для проживання (а.с.20). Згідно з актом №39 обстеження умов проживання від 17 березня 2025 року обстеження будинку по [ADDRESS] не було здійснено через те, що ніхто не відчинив дверей (а.с.21). Згідно з актом №40 обстеження умов проживання від 17 березня 2025 року, проведеного по [ADDRESS] , де проживає сім'я [PERSON] , встановлено також перебування на подвір'ї [PERSON] разом з дітьми, які мають занедбаний вигляд (а.с.22). Згідно з актом №45 обстеження умов проживання від 26 березня 2025 року, проведеного по [ADDRESS] , відповідач [PERSON] перебувала на вулиці біля будинку, звідки її забрав племінник до свого будинку в с.Новоігорівка (а.с.23). 16 та 19 грудня 2024 року, 17 березня 2025 року відповідачу [PERSON] винесені офіційні попередження щодо відповідальності по дотриманню прав неповнолітніх згідно із законодавством України (а.с.24-26). Згідно інформації, наданої Комунальним закладом «Долинський міський центр соціальних служб» Долинської міської ради за вих.№01-22/103 від 19 березня 2025 року, умови договору про здійснення соціального супроводу не виконуються - мати [PERSON] не має постійного місця проживання, її двоє малолітніх дітей не відвідують школу/садок. Син [PERSON] має захворювання, яке потребує систематичного контролю щодо приймання ліків, однак мати ігнорує запрошення лікарів для обстеження дитини та корегування дози ліків (а.с.27). Згідно з актом відвідування сім'ї/особи №2 від 02 квітня 2025 року житло за адресою: [ADDRESS] перебуває в аварійному стані (відсутня підлога, стеля, двері та вікна) (а.с.28). З 28 березня 2025 року відповідач [PERSON] перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради, куди також були влаштовані і її діти до закінчення проходження нею лікування (а.с.29). За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , складений акт та зроблений висновок про вилучення дитини у матері з огляду на визначений рівень безпеки для дитини як «Дуже небезпечно». Основними чинниками такої оцінки вказані відсутність у дитини та матері місця проживання і зловживання матір'ю алкоголем (а.с.14-18). За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , складений акт та зроблений висновок про вилучення дитини у матері з огляду на визначений рівень безпеки для дитини як «Дуже небезпечно». Основними чинниками такої оцінки вказані відсутність у дитини та матері місця проживання, зловживання матір'ю алкоголем, не вживання дитиною необхідних ліків (а.с.19-39). За рішенням позачергового виконавчого комітету Долинської міської ради №139 від 04 квітня 2025 року на підставі клопотання служби у справах дітей малолітніх [PERSON] та [PERSON] негайно відібрано від їх матері [PERSON] у зв'язку із загрозою їх життю та здоров'ю (а.с.40, 41). 04 квітня 2025 року [PERSON] був направлений до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради (а.с.42). 11 квітня 2025 року [PERSON] був направлений до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради (а.с.43). З 16 квітня 2025 року [PERSON] відрахований з 5 класу Комунального закладу «Гімназія №1 Долинської міської ради» (а.с.45). Згідно з наданою навчальним закладом характеристикою [PERSON] від 14 травня 2025 року був не атестований з більшості предметів за І семестр, оскільки не відвідував заклад освіти з вересня. Перший раз прийшов до школи 3 грудня. Емоційний стан дитини задовільний. Мати не цікавилася навчальним та виховним процесом сина. Ніколи не приходила до школи. Останнім часом не виходила на зв'язок (а.с.49). Згідно з довідкою-підтвердженням від 14 квітня 2025 року за №68 [PERSON] тимчасово зарахований з 15 квітня 2025 року до 5 класу комунального закладу «Ліцей «Сокіл» Кропивницької міської ради (а.с.44). За результатами засідання рішенням комісії з питань захисту прав дитини Долинської міської ради №27 від 16 квітня 2025 року вирішено рекомендувати органу опіки та піклування Долинської міської ради подати до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.47, 48). З 01 травня 2025 року [PERSON] припинена виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та державної допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю до 18 років (а.с.46). Згідно з інформацією Долинського управління Кропивницької філії Кіровоградського обласного центру зайнятості від 14 травня 2025 року відповідач [PERSON] на обліку як безробітна не перебуває (а.с.50). Згідно з інформацією, наданою відділенням поліції №1 (м.Долинська) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області від 15 травня 2025 року за вих.№51098-2025, [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за правопорушення: 24.05.2024 - ч.1 ст.184 КУпАП, 21.01.2025 - ч.2 ст.184 КУпАП, 21.01.2025 - ч.2 ст.184 КУпАП, 12.03.2025 - ч.2 ст.173-2 КУпАП, 12.03.2025 - ч.2 ст.173-2 КУпАП. Крім того, зазначено про направлення до Долинського районного суду 19.03.2025 та 27.03.2025 - ч.2 ст.184 КУпАП (інформація про прийняте рішення відсутня)(а.с.51). Висновком органу опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 27 травня 2025 року за №01-40/239/2 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.52-54). Судом також встановлено, що станом 16 вересня 2025 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] (а.с.98). Згідно з довідками лікарів нарколога та психіатра від 16 вересня 2025 року відповідач по справі [PERSON] на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах КНП «ЦЛ Долинської міської ради» не перебуває (а.с.99, 100). Згідно з довідкою фізичної особи-підприємця [PERSON] [PERSON] з 17 вересня 2025 року працює на посаді посудомийки в кафе « [INFO] » згідно наказу №21-к від 16 вересня 2025 року (а.с.101). Інформацією, наданою КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 19 листопада 2025 року за вих.№01-13/109/1, підтверджується, що мати [PERSON] двічі відвідувала дітей у закладі: 14 липня 2025 року та 08 листопада 2025 року. Відносини між дітьми та матір'ю доброзичливі, діти і задоволенням зустрічались із матір'ю. Негативні впливи на дітей не спостерігались (а.с.146). Згідно із довідкою від 31 серпня 2025 року в.о.голови вуличного комітету Колісник З.В . [PERSON] проживає в цивільному шлюбі з гр-ном [PERSON] по [ADDRESS] , веде нормальний спосіб життя, працює, веде господарку, не вживає алкоголю (а.с.148). Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка дала суду показання про відомі їй обставини справи. Так, свідок дала суду показання про те, що гр-н [PERSON] , з яким разом проживає [PERSON] , є її племінником, а тому вона часто (майже кожен день) буває в них вдома по [ADDRESS] . За останні вісім місяців [PERSON] змінилась - перестала вживати алкогольні напої. Влітку вона допомагала [PERSON] консервувати огірки, помідори на зиму. Зараз її племінник та [PERSON] завели велике господарство: тримають качок, гусей, курей, дві телиці, козу. Будинок, в якому вони проживають опалюється, є меблі, в кімнаті, де будуть діти, проводиться ремонт. Також вона неодноразово чула розмову [PERSON] з дітьми по телефону та як вона цікавилась тим, в скільки вони встали, що їли та що робили. Вона не чула, щоб [PERSON] під час розмови з дітьми підвищувала на них голос або кричала. Племінник ставиться до повернення дітей в сім'ї позитивно, оскільки всі сварки раніше були між ним та [PERSON] через вживання нею алкоголю. Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, на виконання вимог ст.12 Конвенції про права дитини, в порядку ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ч.1 ст.232 ЦПК України був заслуханий син відповідача по справі - неповнолітній [PERSON] , який надав суду показання з приводу позбавлення його матері батьківських прав. Так, неповнолітній [PERSON] суду показав, що на даний час він протягом семи місяців перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м.Кропивницький, але хоче повернутись до мами, оскільки йому з нею добре. Раніше вони з братом та мамою проживали з [PERSON] , який ставився до них нормально і якого він вважає своїм батьком. Вчора він спілкувався з ним і він сказав, щоб вони з братом повертались додому. Причиною того, що вони перестали жити у [PERSON] було те, що мама запила. За час проживання разом з мамою вона купувала їм з меншим братом одяг, взуття, готувала їжу, ніколи не била. Кричала тільки тоді, коли пила спиртне. Також мама говорила йому, щоб він робив уроки, а він не слухав її. Підтвердив, що мама приїжджала до нього в центр двічі. Також повідомив суду, що мама намагалась знайти для них житло, щоб вони не були на вулиці. Не хоче, щоб його матір позбавляли батьківських прав стосовно нього. На маму образ не тримає, негативу жодного не має. Він вірить своїй мамі, що вона змінилась і все буде добре. Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасникам справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом по справі встановлено, що позивач по справі, як орган опіки та піклування, має право на звернення до суду з даним позовом. У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав здійснено у спосіб, передбачений законом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. За змістом ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров'я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у п.п.47-49 рішення від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає ст.8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у п.54 рішення від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18. При цьому необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов'язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23). Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157,158, 159 СК України, якими передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд відповідно до ст.89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази. Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22). З урахуванням викладеного, беручи до уваги вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позивач по справі - орган опіки та піклування Долинської міської ради не надав суду належних та переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та не довів її винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку дітей [PERSON] та [PERSON] , з огляду на наступне. Нормами ч.ч.4, 5 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Отже, поданий позивачем до суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав має рекомендаційний характер. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №33/747/23, самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Дослідивши зміст висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 27 травня 2025 року за №01-40/239/2, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно двох її дітей [PERSON] та [PERSON] , суд в порядку ч.6 ст.19 СК України не погоджується з даним висновком, як недостатньо обґрунтованим, виходячи з того, що: 1) висновок містить виключно дані актів обстеження умов проживання, які фіксують місця перебування відповідачки з дітьми в м.Долинська, обставини перебування дітей на обліку в службі у справах дітей Долинської міської ради та перебування сім'ї [PERSON] під соціальним супроводом, а також посилання на оцінку рівня безпеки дітей «Дуже небезпечно» та їх негайне відібрання від матері, однак не містить даних, які об'єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов'язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими орган опіки та піклування керувався під час прийняття рішення; 2) висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров'я та психічного розвитку, яку не можна було б усунути без застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав; 3) висновок не містить доводів щодо відповідності застосування зазначеного крайнього заходу інтересам неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] , необхідності саме в такий спосіб захисту їх прав, а також не містить обгрунтування неможливості вжиття до відповідача [PERSON] інших заходів, не пов'язаних з позбавленням її батьківських прав з метою збереження сімейних відносин між нею та її дітьми; 4) висновок містить посилання на докази, які не свідчать про невиконання відповідачем батьківських обов'язків в тій мірі, в якій би доцільним було ставити питання про позбавлення її батьківських права (зокрема, перебування сім'ї [PERSON] під соціальним супроводом, оскільки метою цієї соціальної послуги є оцінка потреб, надання соціальної, психологічної та практичної підтримки особам або сім'ям у складних життєвих ситуаціях, навчання та розвиток навичок, необхідних для самостійного вирішення проблем, проте до позовної заяви не були додані докази надання відповідачу такої послуги) або взагалі не містить посилання на докази, якими б підтверджувались викладені в ньому висновки щодо стану здоров'я малолітнього [PERSON] , його потребу у проходженні періодичних медичних обстежень та визначеного лікарем курсу лікування, який не був дотриманий відповідачем, як матір'ю; 5) у висновку відсутнє посилання на письмові докази, які б у своїй сукупності були достатніми для твердження про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, її винну поведінку та створення нею загрози для життя та здоров'я дітей (зокрема, копії постанов суду про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв'язку з її неналежним поводженням стосовно своїх дітей, довідки медичних закладів про незадовільний стан здоров'я дітей, висновки психологів за результатами проведення індивідуальних психологічних консультацій дітей щодо наявності негативного впливу на них матері тощо). Крім того, у висновку взагалі відсутнє підтвердження з'ясування уповноваженими особами органу опіки та піклування Долинської міської ради думки дітей (або хоча б одного з них) щодо позбавлення їх матері [PERSON] батьківських прав, що порушує основоположний принцип діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, спрямованих на захист інтересів дітей, - врахування думки дітей при вирішенні питань, які стосуються їх особисто, та вжиття всіх необхідних заходів, виходячи саме з інтересів дитини. Отже, висновок органу опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 27 травня 2025 року за №01-40/239/2, є недостатньо обґрунтованим та має формальний характер, оскільки: не містить об'єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні відповідача [PERSON] , як матері, від виховання своїх дітей [PERSON] та [PERSON] на дату його складання; в ньому не зазначається про доцільність втручання в життя дітей шляхом позбавлення відповідача батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення її батьківських прав захистить інтереси дітей та які саме, а тому суд не погоджується з ним, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду про застосування норми ч.6 ст.19 СК України, викладених в постановах від 10 січня 2019 року у справі №200/21514/16-ц, від 14 січня 2019 року у справі №388/723/17 та від 11 лютого 2019 року у справі №643/7567/16-ц. Європейський суд з прав людини у п.п.57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09, п.100) від 16 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на викладене судом встановлені обставини, які свідчать про прояв інтересу відповідача до життя своїх дітей та її небайдужість по відношенню до них, зокрема, з'явлення відповідача до суду для особистої участі в судовому засіданні, її заперечення проти позбавлення батьківських прав та збирання і подання до суду з цією метою письмових доказів; зміна відповідачем способу свого життя, в тому числі відмова від вживання алкоголю, влаштування на роботу та створення необхідних умов для повернення дітей (зокрема, проведення ремонту в окремій кімнаті будинку для їх проживання; здійснення консервування овочів для їх споживання сім'єю взимку; заведення підсобного господарства з метою забезпечення дітей продуктами харчування); відвідування дітей під час їх перебування в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей та спілкування з ними по телефону. Неповнолітній [PERSON] підтвердив в судовому засіданні по розгляду справи по суті, що хоче повернутись до своєї матері, з якою йому було добре, а також те, що він не має по відношенню до неї негативних почуттів та образ. Вказане підтверджує, що неповнолітній [PERSON] не має негативного ставлення до матері, в психологічній картині сприйняття хлопчиком навколишнього світу відповідач є рідною людиною і цей зв'язок в уявленні дитини не втрачений. Наданий представником позивача письмовий доказ - характеристика за місцем навчання [PERSON] з приводу відсутності достатньої участі відповідача у навчальному процесі свого сина оцінюється судом, як недостатній на підтвердження невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків, оскільки зазначений доказ не містить інформації про те, які заходи були вжиті педагогічними працівниками (зокрема, класним керівником) з метою посилення участі відповідача, як матері, у навчальному процесі дитини, та чи з'ясовувалось взагалі питання про причини, які обумовили подібну ситуацію та її значну тривалість у часі. Також суд критично оцінює покладену в основу актів проведення оцінки рівня безпеки дітей [PERSON] та [PERSON] обставину відсутності у відповідача разом з дітьми місця для проживання, оскільки, як вбачається з доданих до позовної заяви актів обстеження умов проживання, починаючи з 16 грудня 2024 року по 26 березня 2025 року, відповідачем [PERSON] , за відсутності власного житла, в силу її можливостей вживались заходи з метою забезпечення дітей житлом для їх перебування, відпочинку та сну і доказів на підтвердження перебування дітей відповідача [PERSON] пізно ввечері або в нічний час бездоглядно на вулицях в м.Долинська позивачем суду надано не було. Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що за цей період часу уповноваженими особами служби у справах дітей Долинської міської ради, яким достеменно було відомо про складну життєву ситуацію в сім'ї [PERSON] , пов'язану з відсутністю житла для проживання двох дітей, вживались заходи з метою вирішення цієї проблеми, в тому числі шляхом звернень з відповідними пропозиціями до виконавчого органу Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Отже, з матеріалів цивільної справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов'язки. За встановлених обставин, суд не вбачає наявності в поведінці відповідача [PERSON] сукупності факторів, які б свідчили про її умисне ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей та свідоме нехтування ними. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду про застосування норм ст.ст.164, 166 СК України, викладеному в постанові від 30 січня 2019 року у справі №361/4928/17. З огляду на викладене, судом враховується, що на дату розгляду спору по суті відповідач [PERSON] усвідомлює важливість в своєму житті дітей та необхідність у зв'язку з цим подальшої зміни своєї поведінки для нормалізації відносин із ними, а тому життєві обставини, які стали підставою для звернення органу опіки та піклування до суду з даним позовом, на даний час зазнали суттєвих змін та не можуть бути оцінені судом як такі, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно двох її дітей. Судом також враховується, що позивачем по справі не було доведено того, яким саме чином позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, відповідатиме інтересам її дітей, з урахуванням не надання суду доказів винної поведінки відповідача, внаслідок якої правам та інтересам [PERSON] та [PERSON] була заподіяна шкода, та усунення якої можливе виключно шляхом застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, або отримання її двома дітьми пільг чи інших державних гарантій внаслідок вжиття судом даного заходу, що, як наслідок, свідчить також і про недоведеність позивачем достатньо переконливими і зваженими аргументами того, що позбавлення відповідача батьківських прав виправдане саме інтересами дітей та їх захистом. З огляду на викладене, детально проаналізувавши дійсні обставини справи, враховуючи, що під час судового розгляду позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та її винну поведінку, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, яка заперечила проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на своє бажання приймати участь у житті дітей та здійснювати їх виховання і забезпечення всім необхідним, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для застосування до відповідача [PERSON] , як матері неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] , передбаченого ст.164 СК України, крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно них, що, виходячи із встановлених судом правовідносин сторін, не суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв'язку з чим позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень сторін та письмових доказів, участь відповідача [PERSON] , як матері, у вихованні її двох дітей дійсно була недостатньою, а тому з урахуванням характеру поведінки відповідача щодо визначення порядку та способів її участі у вихованні синів, виходячи саме з інтересів дітей, суд, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, приходить до висновку про можливість попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина [PERSON] та малолітнього [PERSON] в частині забезпечення належних умов для їх нормальної життєдіяльності, здобуття ними освіти, розвитку їх здібностей, поклавши на орган опіки та піклування - виконавчий комітет Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом в постановах №686/5138/17 від 05 грудня 2018 року та №676/6797/17 від 21 лютого 2019 року. Одночасно з цим суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно дітей в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно них Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 та від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Позивач звернувся до суду з позовом, який складається з позовної вимоги немайнового характеру, - про позбавлення батьківських прав. За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028 грн.00 коп.. Отже, судовий збір, від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений позивач по справі, становив 3028 грн. 00 коп.. На підставі викладеного, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову в повному обсязі заявлених вимог, а також положення ч.6 ст.141 ЦПК України, які передбачають порядок розподілу судових витрат у разі звільнення обох сторін від їх оплати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача судового збору у зазначеному вище розмірі та компенсацію його за рахунок держави. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed