Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У листопаді 2018 року представник позивача Семенова Марина Володимирівна в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк) про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та 02.09.2005 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN01000003718587. На виконання договору позивач передав банку 25 777,09 дол. США. Факт внесення грошових коштів у розмірі, передбаченому договором підтверджується квитанцією № 28639515 від 02.09.2015 року. Восени 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів, однак вимога позивача банком виконана не була. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду з вимогою стягнення грошових коштів в сумі вкладу, нарахованих відсотків, ненараховані відсотки. Судові витрати покласти на відповідача. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу - задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на користь [PERSON] грошові кошти за банківським вкладом за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 25 777,09 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.11.2018 року становить 715 696 (сімсот п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 50 коп.; відсотки за користування банківським вкладом за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 65 309, 75 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.11.2018 року становить 1 813 314 (один мільйон вісімсот тринадцять тисяч триста чотирнадцять) грн. 04 коп.; 3 % річних за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 1 946,51 дол. США.; на користь держави судовий збір у розмірі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 20.11.2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу в частині стягнення процентів за банківським вкладом, трьох відсотків річних, судового збору скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення про їх часткове задоволення. Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] проценти за банківським вкладом в розмірі 2 577,71 доларів США, що еквівалентно 71 569,68 грн., трьох відсотків річних - 605,94 доларів США, що еквівалентно 16 823,82 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 2 742,55 грн. У решті цих вимог відмовлено. У решті рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.03.2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20.11.2019 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2020 року цивільну справу №757/57980/18-ц прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. та призначено підготовче судове засідання. 15.06.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 25.06.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. 08.07.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання заперечує проти вимог позову, вказує, що 17.11.2014року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний Додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу та ТОВ «ФК «Фінілон» , в тому числі і по договору № SAMDN01000003718587 від 02.09.2005 року. З зазначеного вбачається, що з 17.11.2014 року за вказаним договором, було змінено боржника, з первісного ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон». Крім того, звертає увагу, щодо нарахування позивачем відсотків за депозитним договором. Вказує, що договір банківського вкладу є розірваним. Зазначила, що відповідно до умов договору за час зберігання нарахованих процентів, на їх суму проценти не нараховуються (п. 8 умов договору) позивач в своїх розрахунках здійснив капіталізацію процентів, тобто додав їх до суми депозити, зо суперечить умовам договору. Оскільки нарахування 3 % річних за ст. 625 ЦК України було здійснено позивачем на суму коштів в які входять невірно обраховані позивачем відсотки, то слід дійти висновку, що розрахунок наданий позивачем невірний. Просила відмовити у задоволенні вимог позову. 25.08.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. 10.12.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до змісту якої остання просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за банківським вкладом за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 25 777,09 дол. США; відсотки за користування банківським вкладом за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 39 760,26 дол. США.; 3 % річних за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 5 415,54 дол. США.; пеню у розмірі 3 % на день у розмірі 52 427 816,68 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року занесеною до протоколу судового засідання залучено до участі у справу в якості третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон». 01.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 01.02.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 06.05.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву. 06.05.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення. 10.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення. 10.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про повернення (залишення без розгляду) позовних вимог в частині заявленої позивачем пені.. 27.01.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року занесеною до протоколу судового засідання прийнято до спільного розгляду заяву представника позивача про уточнення вимог позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року занесеною до протоколу судового засідання прийнято до спільного розгляду заяву представника позивача про уточнення вимог позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року занесеною до протоколу судового засідання прийнято до спільного розгляду заяву представника позивача про уточнення вимог позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року занесеною до протоколу судового засідання залишено без розгляду вимоги позивача щодо пені. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 11.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про необхідність врахування судом під час ухвалення рішення у справі індивідуальної податкової консультації ДПС України. У судовому засіданні представник відповідача Штронда А.М. заперечував проти вимог позову, просив відмовити. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, у матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача у його відсутність. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторони позивача та представника третьої особи, на підставі наявних в ній доказів. Суд заслухавши сторону відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що і не заперечувалося стороною відповідача, що між сторонами укладено депозитний договір № SAMDN01000003718587. Відсоткова ставка за даним договором становила 10 % річних. На виконання договору, позивач передав банку 25 777,09 дол. США. Депозитний вклад було внесено на рахунок № 26358600575602. Крім того, судовим розглядом встановлено, що постановою Верховного Суду від 11.03.2020 року справа була повернута на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому відповідно до наданих Банком доказів, рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції, які були скасовані Верховним Судом, були виконанні відповідачем в примусовому порядку. Так, у матеріалах справи міститься постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 11.01.2020 року, на виконання виконавчого листа №757/57980/18-ц, виданого 23.12.2019 року про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошових коштів за банківським вкладом за договором №SAMDN01000003718587 у розмірі 25 777,09 дол. США. Крім того, 13.02.2020 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін С.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], оскільки рішення суду виконано фактично. Стягувачу перераховано кошти у розмірі 633 585,41 грн. На підставі викладеного, оскільки рішення фактично виконане і матеріали справи не містять доказів про повернення вказаних коштів, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за банківським вкладом за договором № SAMDN01000003718587 у розмірі 25 777,09 дол. США не підлягає задоволенню, оскільки може призвести до подвійного стягнення. Щодо нарахованих позивачем відсотків, суд вказує наступне. 09.11.2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5115/17 навела правову позицію щодо наявності правових підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу до правовідносин, які існують між сторонами після розірвання договору банківського вкладу. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1058 ЦК України - договір банківського вкладу (депозит) це договір, за яким одна сторона (банк), яка прийняла від або для другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму й проценти на неї чи дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором. Згідно п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій (затверджено Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516) - Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Отже, зобов`язальні правовідносини з договору банківського вкладу існують між сторонами на підставі відповідного укладеного договору та починають діяти для сторін з моменту укладання такого договору. Відповідно до п. 3.9 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій - Банк зобов`язаний за договором банківського строкового вкладу видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного в договорі банківського вкладу. Повернення вкладнику банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках , договору банківського строкового вкладу. передбачених умовами. Відповідно до вимог ч.3 ст.1058 ЦК України - до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.1 ст.1075 ЦК України - договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У відповідності до вимог ч.1 та ч.3 ст.651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором відповідно розірваним або зміненим. Судовим розглядом встановлено, що умовами договору банківського вкладу № SAMDN01000003718587 від 02.09.2005 року встановлено можливість дострокового розірвання договору на вимогу вкладника (п. 2 Договору). Позивачем 26.02.2018 року було подано (направлено) заяву про розірвання договору, в якій позивач повідомив про розірвання договору з 05.08.2018 року. Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви/ вимоги про розірвання договору, з урахуванням строку, який вказаний у договорі та в якій така заява/вимога може бути подана вкладником до Банку. У постанові Верховного суду у справі № 757/15700/16 від 13.07.2022 року (з урахуванням висновків Великої Палати Верховного суду від 09.11.2021 року у справі 320/5115/17) зазначено, відповідно до частини 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Крім того, відповідно до умов п. 2Договору, якщо вкладник просить розірвати договір після закінчення мінімального строку вкладу (продовження дії на наступний період) але до закінчення строку вкладу то відсотки нараховуються виходячи з процентної ставки помноженої на коефіцієнт - 0,5. Розірвання договору № SAMDN01000003718587 від 02.09.2005 року, відбулося з 05.03.2018 року, тобто у період з 14.09.2017 року по 14.09.2018 року. Таким чином нарахування відсотків за період з 14.09.2017 року по 14.09.2018 року може бути здійснене за ставкою 5 % (виходячи з процентної ставки помноженої на коефіцієнт - 0,5). До того ж, судовим розглядом встановлено, що відповідно до даних Банком доказів, а саме довідки про підтвердження факту виконання Банком зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів - сума коштів зазначена у витягу з електронного додатку до договору включає нараховані відсотки на дату переведення боргу. Таким чином невірним є нарахування відсотків з дати укладення депозитного договору. Сума відсотків за вказаним договором станом на 17.11.2014 року становить 1 220,34 дол. США. Отже, стягненню підлягають відсотки у наступному розмірі: з 18.11.2014 року по 13.09.2017 року за ставкою 10 % річних (25777,09 дол. США х 10%х1031 дн. /365 днів = 7281,14 дол. США); з 14.09.2017 року по 04.03.2018 року - за ставкою 5 % (25777,09 дол. США х 5%х172 дн. /365 днів = 607,35 дол. США). Водночас, аргументи відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон» Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача суд вважає безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача нараховані відсотки за період з 18.11.2014 року по 04.03.2018 року у розмірі 7 888,49 дол. США. Щодо нарахування 3 % річних, суд вказує наступне. 09.11.2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5115/17 навела наступний висновок щодо нарахування 3 % річних виключно на тіло депозиту та змінила судове рішення в частині стягнення 3 % річних,зменшивши їх до суми стягнення: Після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другої, якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язань сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законами. У такому випадку Велика Палата Верховного Суду визначає порядок розрахунку трьох відсотків річних за формулою: сума вкладу за рішенням суду від 04 грудня 2014 року (У врахуванні моменту набрання ним чинності 25 березня 2015 року) х 848 (кількість днів прострочення виконання рішення суду) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України):100:365 (днів у році). Так, відповідно до розрахунків позивача, останній нараховує 3 % річних на суму депозиту та на суму невірно нарахованих відсотків, що є невірним. Позивач при здійсненні нарахування 3 % річних здійснено капіталізацію, тобто позивач виконуючи розрахунок додає раніше нараховані суми за попередній період. Такі нарахування є неправомірними, оскільки позивач здійснює подвійне нарахування 3 % річних. Крім того, суд враховує, що постановою Верховного Суду була повернута вказана справа на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому відповідно до наданих АТ КБ "ПриватБанк" доказів рішення суду першої та апеляційної інстанції, які були скасовані Верховним Судом, були виконані відповідачем у примусовому порядку Таким чином, позивач вже отримав кошти за депозитним договором, який є предметом спору 05.02.2020 року, отже позивач безпідставно здійснює нарахування 3% річних після 05.02.2020 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розрахунок 3% річних, має наступний вигляд: 25 777,09 дол. США х 3% х701/365=1485,18 дол. США (06.03.2018р по 04.02.2020р - 701 день). На підставі викладено, суд приходить що вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в дохід держави. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2652,74 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial