Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Представник ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №92894 від 17.11.2019 у розмірі 7440,00 грн, а також просив стягнути судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачем умов вказаного кредитного договору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив позов розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача, адвокат Денисенко С.В. подав суду відзив на позовну заяву (а.п. 60-62), в якому зазначив, що відповідач позов не визнає та наголошує, що він не залишав будь-яких заявок на отримання кредитів, не створював особистий кабінет на електронному сервісі, не надавав своїх персональних даних ТОВ «ЗАЙМЕР» та не надавав згоду на їх обробку, у тому числі на передачу бюро кредитних історій, не ставив свій підпис (у т.ч. електронний, на кредитному договорі чи будь-яких документах), не здійснював підтвердження будь-яких операцій з отримання кредиту у ТОВ «ЗАЙМЕР», та не отримував будь-яких коштів від ТОВ «ЗАЙМЕР». Карта з номером [NUMBER] йому не належить і ніколи не була у його користуванні. Для підтвердження вказаних обставин подав клопотання про витребування відповідних відомостей у банку. Вказує, що у кредитному договорі зазначені номер мобільного телефону, електронна пошта та банківська карта, які не належать [PERSON] і якими він ніколи не користувався. Також до адреси прописки, яка зазначена в договорі - «Житомир Котовського 32 57», [PERSON] не має ніякого відношення, ніколи не проживав за цією адресою і ніколи не був там зареєстрований. [PERSON] не вчиняв жодної дії, спрямованої на укладення кредитного договору, тому наданий позивачем договір, є таким, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, а тому є неукладеним і не може породжувати для відповідача правові наслідки, що пов?язані з його невиконанням. У даному випадку відсутні підстави стверджувати про наявність між сторонами кредитних відносин. Очевидно стороння особа протиправним шляхом без відома [PERSON] та за невідомих йому обставин отримала його персональні дані (прізвище, ім?я, по батькові, дату народження, номер паспорта та РНОКПП) і без його відома протиправно використала ці дані при укладенні кредитного договору і використовуючи неналежну відповідачу банківську карту заволоділа коштами ТОВ «ЗАМЕР» шляхом оформлення кредиту. 3 огляду на викладене позовні вимоги мають пред?являтися безпосередньо потерпілим від даного кримінального правопорушення і безпосередньо до особи, яка таким чином заволоділа коштами ТОВ «ЗАЙМЕР», а тому позов пред?явлений неналежним позивачем та до неналежного відповідача. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником позивача Пархомчук С.В. , за допомогою системи "Електронний суд", подано до суду відповідь на відзив у справі (а.п. 68-74), в якому він наводить аргументи,що вказаний договір укладений між сторонами в електронній формі і має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено.Тобто, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах, шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ( [NUMBER] ), реквізити якої були надані самим Позичальником. Звертає увагу суду на те, що у відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України.Також представник позивача вказує, що не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу представника відповідача 10000,00 грн. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. У зв`язку з наведеним просив відзив на позовну заяву залишити без розгляду та задоволення, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" понесені судові витрати, та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, 15.09.2025 представник позивача Пархомчук С.В., за допомогою системи "Електронний суд" подав до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн (а.п. 48-50). Розгляд заяви просив провести без його участі. Представником відповідача також було подано клопотання про долучення доказів. Відповідно до листа АБ «Укргазбанк», з якої вбачається, що у період з 01.01.2019 по 01.01.2020 на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у Банку не було відкрито жодних рахунків. Платіжна картка з номером [NUMBER] не належить [PERSON] (а.п.78). У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Денисенко С.В у позові просив відмовити повністю та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку. Згідно з матеріалами справи, 17.11.2019 між ТОВ ЗАЙМЕР та [PERSON] було укладено кредитний договір №92894 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, тобто укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно договору про надання фінансового кредиту №92894 від 17.11.2019 (індивідуальна частина договору), укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» (Товариство) та [PERSON] (Клієнт), товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 16.12.2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п.1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п.1.3). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.4). Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п.1.5). Згідно з п.2.1, п.2.3 договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до договору). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства (п.1.6). Згідно п.6.1 кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». В п.7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» в графі «Клієнт» зазначена інформація щодо позичальника [PERSON] , зокрема, РНОКПП, паспортні дані, місце реєстрації, номер телефону, адрес електронної пошти та рахунок позичальника № [NUMBER] . Публічна пропозиція (оферта) ТОВ «ЗАЙМЕР» на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка є невід`ємною частиною цього договору, позивачем не надана. На підтвердження факту укладення договору позивачем надано Довідку ТОВ «ЗАЙМЕР» про ідентифікацію, згідно з якою клієнт [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 92894 від 17.11.2019, ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com/ua/. Одноразовий ідентифікатор KL6218 відправлений позичальнику 17.11.2019 на номер телефону [NUMBER] (а.п. 20-22). 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 92894 від 17.11.2019 у загальному розмірі вимог 7440,00 грн. 31.01.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 92894 від 17.11.2019. Після відступлення прав вимоги від первісного кредитора на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» нарахування процентів на тіло кредиту, штрафних санкцій, пені не здійснювалися, а сума відступленого боргу за договором залишилась незмінною відповідно до розміру відступлених вимог. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (частина 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (частина 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 31.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 7400,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 2000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі - 5440,00 грн. Відповідач заперечує факт отримання коштів за вказаним кредитним договором, наголошуючи на тому, що договір був укладений невстановленою особою, а кредитні кошти були перераховані на банківську картку, яка йому не належить. Як доказ зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, зазначений ним в п.7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» в графі «Клієнт» - рахунок позичальника № [NUMBER] , позивач надав інформаційну довідку, згідно якої ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічним оператором платіжних послуг повідомлено, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: видача. Згідно даних транзакції, 17.11.2019 здійснена видача кредиту № 92894 в сумі 2000,00 грн. на платіжну картку номер № [NUMBER] , емітент платіжної картки UKRGAS BANK. З досліджених наданих стороною відповідача у судовому засіданні матеріалів вбачається, що згідно з довідкою, виданою АБ «УКРГАЗБАНК» вбачається, що у період з 01.01.2019 по 01.01.2020 на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у Банку не було відкрито жодних рахунків. Платіжна картка з номером [NUMBER] не належить [PERSON] (а.п.78). Проаналізувавши в сукупності докази, судом беззаперечно встановлено, що відповідач не отримував кредитні кошти шляхом їх зарахування на рахунок, зазначений в п.7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» в графі «Клієнт» - рахунок позичальника № [NUMBER] , оскільки останній не належить відповідачеві. Неналежність банківського рахунку, який зазначений у договорі, відповідачу, позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування коштів на відповідний рахунок, та встановити кінцевого отримувача коштів за укладеним договором. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що у зв`язку із не доведенням позивачем обставин щодо отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 2000 грн від ТОВ «ЗАЙМЕР», тобто факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов зазначеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі, тому позов задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу покладаються на позивача. Крім того, у відзиві на позов представник відповідача адвокат Денисенко С.В. зазначив, що у встановленому законом порядку відповідач бажає компенсувати за рахунок позивача ті витрати, які він поніс на професійну правничу допомогу по даній справі. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини третя та четверта статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу представником відповідача адвокатом Денисенком С.В. надано: ордер серії СВ № 1000731 від 09.10.2025; копію договору про надання правничої допомоги від 09.10.2025; копію протоколу погодження вартості послуг від 09.10.2025, копію акта виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги №09/10/25 від 9 жовтня 2025 року, згідно якого загальна сума наданих послуг складає 10000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI від 05.07.2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, а також заперечення представника позивача щодо розміру надання адвокатських послуг, про які він заявив, що вони є завищеними та неспівмірними, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням принципу співмірності, а тому відповідачу слід відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved