Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

28 серпня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником Романенком М.Е. В позові зазначено, що 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200129774 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, (на умовах повернення, платності, строковості), Банк надав відповідачу у користування кредитні кошти, в розмірі 10200,00 грн., з встановленим строком користування з 22 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором №200129774. Таким чином Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 13 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, становить 33365,53 грн., з яких 10175,56 грн. заборгованість за кредитом та 23189,97 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладання договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Крім того, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 3% річних від вказаної суми заборгованості, в розмірі 3000,16 грн. та інфляційні втрати, в розмірі 7295,85 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача складає 43661,54 грн. На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 200129774, у розмірі 43661,54 грн., витрати на оплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Крім того просив поновити строк позовної давності для подання даного позову, оскільки оригінал кредитного договору, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , був переданий позивачу лише у 2023 році в порядку примусового виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року, що унеможливлювало реалізацію права позивача на звернення до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач та його представник Грінченко І.В. в судове засідання також не з`явилися, від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відмову у задоволенні позову позивача через сплив строку позовної давності за зверненням до суду. До початку розгляду справи по суті представник відповідача направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача вважала безпідставними, через недоведеність належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості за ним, неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором та сплив строку позовної давності за вказаними вимогами (а.с.157-161 т.2) У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено угоду № 200129774 щодо кредитування, відповідно до умов якої Банк надав відповідачу у користування кредитні кошти, в розмірі 10200,00 грн., шляхом відкриття поточного рахунку та зарахування коштів на платіжну картку, з встановленим строком користування 3 роки до 22 жовтня 2017 року, зі сплатою за користування кредитом 58,8% річних, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (а.с.49 т.1). Крім того, того ж дня відповідачем було підписано анкету на отримання кредиту та довідку про умови кредитування, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.50-53,56-57 т.1). Вказану угоду, анкету та довідку про умови кредитування було підписано сторонами особисто у письмовій формі, про що свідчать підписи представника ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідача у зазначених документах. ПАТ «Банк Михайлівський» виконало зобов`язання за кредитним договором, відкривши відповідачу поточний рахунок, видавши платіжну картку та зарахувавши кредитні кошти на картку, що підтверджується розпискою відповідача про отримання платіжної картки та випискою по рахунку, однак останній не виконав взятих на себе зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування вчасно не повернув, у зв`язку з чим, станом на 13 серпня 2025 року, йому нараховано заборгованість, в розмірі 33365,53 грн., яку за договором про відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року, було передано ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.57,62-250 т.1, 1-135,144-145 т.2). Згідно наданої позивачем виписки по рахунку, відповідачу за період з 23 травня 2016 року до 27 липня 2020 року нараховано за даним кредитним договором заборгованість у розмірі 33365,53 грн., з яких 10175,56 грн. заборгованість за тілом кредиту та 23189,97 грн. заборгованість за відсотками, однак за якою процентною ставкою вказані відсотки нараховані у виписці не зазначено (а.с.62-250 т.1, 1-130 т.2). Детального помісячного розрахунку заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором позивачем до суду не надано. Згідно наданого розрахунку, позивач крім іншого, просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 25 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 3000,16 грн. та втрати від інфляції за вказаний період, в розмірі 7295,85 грн. (а.с.58-59 т.1). Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно\~до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1\~ст.530 ЦК України\~передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості ані перед первісним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський», ані перед позивачем, розрахунок заборгованості відповідачем, зокрема щодо тіла кредиту, не спростовано. Крім того,\~згідно ст.625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, не в повному обсязі повернув отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача що стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 10175,56 грн. є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, в розмірі 23189,97 грн. то вказаний розмір заборгованості позивачем не доведений, оскільки детальний помісячний розрахунок заборгованості за відсотками до суду надано не було, а з виписки по особовому рахунку відповідача не зрозуміло за якою процентною ставкою вона розрахована. Так за умовами укладеного кредитного договору від 22 жовтня 2014 року відповідач зобов`язався сплачувати ПАТ «Банк Михайлівський» за користування кредитними коштами 58,8% річних від залишку заборгованості за кредитом в період кредитування з 22 жовтня 2014 року до 22 жовтня 2017 року. Відповідно його заборгованість за відсотками за вказаний період, виходячи із залишку кредитної заборгованості 10175,56 грн., складає 17949,69 грн. (10175,56 грн. х 58,8% х 3). За такого, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, в розмірі 23189,97 грн. підлягають частковому задоволенню, в розмірі 17949,69\~ грн. Загальна заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, складає 28125,25 грн., з яких 10175,56 грн. заборгованість за тілом кредиту та 17949,69 грн. заборгованість за відсотками. Доводи представника відповідача про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості за ним судом до уваги не приймається, оскільки вони спростовуються розпискою відповідача про отримання платіжної картки із зазначенням її номеру, номеру відкритого на його ім`я рахунку та випискою по особовому рахунку відповідача (а.с.57,62-250 т.1, 1-130 т.2). Також не приймаються до уваги судом і доводи представника відповідача про недоведеність позивачем повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором, оскільки за вимогами статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Однак, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору, що відповідачем зроблено не було. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Щодо доводів відповідача та його представника про сплив строку позовної давності за вимогами позивача, то за умовами кредитного договору відповідач повинен був повернути кредитні кошти ПАТ «Банк\~Михайлівський» до 22 жовтня 2017 року (строк надання кредиту та строк дії картки), а звернувся позивач з позовом до суду 28 серпня 2025 року. Відповідно до вимог ст.ст.257 та 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені), - один рік. Разом з тим, в питанні застосування позовної давності необхідно враховувати 12 та 19 пункти\~прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які діяли на час звернення позивача до суду, а саме те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (строк дії карантину з 11 березня 2020 року по 30 червня 2023 року). У період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, який триває дотепер. Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04 вересня 2025 року,\~пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було виключено. Зважаючи на те, що трирічний строк позовної давності за зверненням до суду з даним позовом закінчується 22 жовтня 2020 року, однак з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року в Україні діяв карантин, з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан, пункт 19\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України виключено лише 04 вересня 2025 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 28 серпня 2025 року, спливу строку позовної давності за даним позовом суд не вбачає, тому правових підстав для відмови у задоволені позову про стягнення кредитної заборгованості внаслідок спливу позовної давності немає. З аналогічних підстав не підлягає задоволенню і клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності для подання даного позову, оскільки він поданий в межах трирічного строку позовної давності. Крім того, за вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вимогами, зазначеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з у рахуванням інфляційних втрат за період з 25 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 7295,85 грн. Загальний індекс інфляції за вказаний період складає 1,21866444, однак, з урахуванням розміру заборгованості за договором про надання кредиту, інфляційні втрати позивача складають 6149,99 грн. (28125,25 грн. х 1,21866444 - 28125,25 грн.), а тому вони підлягають стягненню саме у вказаному розмірі. Також за вимогами, зазначеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, з урахуванням 3% річних, за період з 25 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 3000,16 грн. Вказаний період складає 1095 днів, однак, з урахуванням розміру заборгованості за договором про надання кредиту, 3% річних складають 2531,27 грн. (28125,25 грн. х 3% : 365 днів у році х 1095 днів), а тому вони підлягають стягненню саме у вказаному розмірі. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором, з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних, складає 36806,51 грн., з яких: 10175,56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17949,69 грн. заборгованість за відсотками, 6149,99 грн. інфляційні втрати та 2531,27 грн. 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам витрат на оплату судового збору, в розмірі 2042,07 грн. (а.с.60 т.1). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3\~ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №26 від 15 лютого 2024 року, укладеного з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», додаткову угоду до вказаного договору від 15 лютого 2024 року та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 14 серпня 2025 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу: підготовка позовної заяви з додатками 7000,00 грн. (а.с.61 т.1, 136,140-145 т.2). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 7000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому, вважає за можливе визначити їх на рівні 3000,00 грн., однак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, стягує з відповідача на користь позивача лише 2528,99 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: partial