Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Як на підставу для задоволення посилається на те, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , а їх батьки є особами з інвалідністю третьої групи, яка встановлена безтерміново. [PERSON] є також особою з інвалідністю першої групи підгрупи А довічно та, яка згідно з висновку МСЕК потребує постійного стороннього догляду, повинна проходити лікування в невропатолога. Стан сестри заявника з кожним роком погіршується, вона не в змозі працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях. Внаслідок хронічного, стійкого, психічного розладу вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому, для можливості законно та належно представляти інтереси [PERSON] змушений звернутися до суду із такою заявою. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року (головуючий суддя Монич В.О.) заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 10.07.2024 року (головуючий суддя Монич В.О.) у даній справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено. 08.10.2024 року на адресу суду надійшов лист про зміну структури судово-психіатричних експертиз, внаслідок чого, ухвалою від 14.10.2024 року (головуючий суддя Монич В.О.) провадження у справі було відновлено, справу призначено до судового розгляду на 29.10.2024 року. Ухвалою від 29.10.2024 року (головуючий суддя Монич В.О.) виправлено описку в ухвалі суду від 10.07.2024 року, виклавши абзац третій резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Проведення експертизи доручити Закарпатській філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» замість «Проведення експертизи доручити некомерційному підприємству «обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради». Внаслідок чого справу повторно надіслано на експертизу. 06.03.2025 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 73. Ухвалою від 11.03.2025 року (головуючий суддя Монич В.О.) провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 31.03.2025 року та відкладено на 29.04.2025 року та на 13.05.2025 року. 16.06.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 37/01.2-01 від 16.06.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл усіх судових справ, що перебувають на розгляді судді Монича В.О. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 року цивільна справа передана на розгляд судді Заболотному А.М. Ухвалою суду від 25.06.2025 року заяву прийнято до розгляду. Судове засідання призначено на 17.07.2025 року та відкладено на 17.09.2025 року. 17.09.2025 року на адресу суду надійшло подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Кольчинської селищної ради щодо можливості призначення [PERSON] опікуном [PERSON] у разі визнання її недієздатною. Ухвалою від 17.09.2025 року до участі в справі залучено як заінтересовану особу орган опіки та піклування виконавчий комітет Кольчинської селищної ради. Судовий розгляд відкладено на 30.09.2025 року, на 07.11.2025 року та на 20.11.2025 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, просив суд її задовольнити. При цьому пояснив, що його сестра [PERSON] вже близько двадцяти років перебуває в комунальній установі «Мукачівський психоневрологічний інтернат», інколи її забирають до дому. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області в судовому засіданні просила врахувати подане органом опіки та піклування подання та висновок експерта та з урахуванням цього ухвалити судове рішення. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відповідно до висновку експерта її участь в судовому засіданні недоцільна, з урахуванням її психічного стану. Представник заінтересованої особи, адвокат Стегура Н.Р., в судовому засіданні заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи комунальної установи «Мукачівський психоневрологічний інтернат» в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення заяви. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кольчинської селищної ради в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що вимоги заяви слід задовольнити виходячи з наступних міркувань. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 296 ЦПК України заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] є сестрою заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.1991 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.10.1979 року. Також з вищезгаданих свідоцтв про народження встановлено, що батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Батько [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи (по слуху), що встановлена безтерміново, з дитинства, та підтверджується довідкою до акту МСЕК серії АВ № 0737469 від 14.12.2016 року. Матір [PERSON] також є особою з інвалідністю третьої групи (по слуху), що встановлена безтерміново, з дитинства, та підтверджується довідкою до акту МСЕК серії АВ № 0737463 від 14.12.2016 року. Крім того, судом також встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю першої групи підгрупи А довічно, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 10 ААА № 534809 від 23.11.2011 року. Згідно з зазначеного висновку, остання потребує постійного стороннього догляду, повинна проходити лікування у невролога. Згідно з листа КНП «Лікарня Св.Мартина» № 813/0/07 від 23.05.2024 року [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-невролога, лікаря-фтизіатра не перебуває, з 2019 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з наступним діагнозом: F71.1 олігофренія в ступені нерізко вираженої імбецильності з емоційно-вольовими розладами. Так, Конституцією Україна проголошена соціальною державою, політика якої спрямована на створення умов, які забезпечують гідне життя та вільний розвиток людини. Зокрема, в її ст. 3 людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнані найвищою соціальною цінністю. Людина самостійно, як господар свого життя, вирішує в які правовідносини вступати, які набувати права та створювати обов`язки. Саме ці властивості характеризують наявність у особи правосуб`єктності. Правосуб`єктність фізичної особи включає такі складові: правоздатність, дієздатність, деліктоздатність. Правоздатність фізичної особи виникає з моменту народження і припиняється зі смертю. Відмінно від дієздатності, правоздатність особи не може бути обмежена, чи взагалі, позбавлена. Вік і психічний стан особи не впливають на її правоздатність. Для того, щоб правоздатний громадянин міг своїми власними діями використати, реалізувати свої права і обов`язки, він повинен розуміти значення своїх дій та бути спроможним керувати ними. Повною мірою розуміти значення своїх дій та керувати ними людина може тільки по досягненні певного віку і якщо вона не має хвороб, які позбавляють її даної можливості. Внаслідок цього в законодавстві встановлена така юридична властивість для громадян, як дієздатність. Цивільна дієздатність фізичної особи це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Як встановлено висновком судово-психіатричного експерта № 73 від 20.02.2025 року, [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновок судово-психіатричного експерта є повним і чітким, не викликає сумнівів у його правильності, ґрунтується на дослідженні медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному дослідженню психічного стану [PERSON] , [INFO] , та не суперечить наявним у справі доказам. Враховуючи висновок експерта, матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] недієздатною, оскільки остання не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Щодо призначення опікуна судом встановлено таке. Правовідносини, які пов`язані із питаннями встановлення опіки та призначення особи опікуном регулюються положеннями главами 4, 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, які затверджені спільним Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно з ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до Правил опіки та піклування опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки. Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад. Органи опіки та піклування, вирішують в тому числі питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування (п. 1.7 Правил опіки та піклування). Пунктом 3.1 Правил опіки та піклування передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (ч. 1 ст. 67 ЦК України). При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. За наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23.11.2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28.02.2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24.07.2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24). При цьому, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07.04.2022 року у справі № 712/10043/20). У ч. 1 ст. 300 ЦПК України закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таке подання має для суду лише рекомендаційний характер. Так, у поданому до суду поданні органу опіки та піклування виконавчого комітету Кольчинської селищної ради висловлено пропозицію щодо призначення [PERSON] опікуном [PERSON] у разі визнання її недієздатною. Здійснюючи перевірку відповідності наданого суду подання вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту судом встановлено, що його обґрунтування обмежується таким: «За станом здоров`я [PERSON] може виконувати опікунські обов`язки, до кримінальної відповідальності не притягався». У п. 3.2. Правил опіки та піклування визначено, що опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Також у п. 3.3. Правил опіки та піклування визначено перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, а саме: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі. Разом з тим, органом опіки та піклування не надано суду акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, та майбутнього опікуна, медичних документів про стан здоров`я особи майбутнього опікуна та інших документів, що виключають обставини, зазначені в п. 3.2. Правил опіки та піклування. Також у поданні відсутні відомості про те, що орган опіки та піклування з`ясовував питання щодо можливості [PERSON] виконувати обов`язки опікуна, не з`ясовані його стосунки з [PERSON] , чи відвідував орган опіки та піклування останню за місцем проживання, чи з`ясовувалось, як вона сприймає [PERSON] та як реагує на нього у зв`язку з наявним захворюванням. При цьому суд зауважує, що [PERSON] зареєстрована та проживає в комунальній установі «Мукачівський психоневрологічний інтернат» (вул. Королеви Єлізавети, 32, м. Мукачево) вже близько двадцяти років. Зазначене ставить під сумнів наявність тісного контакту та приязних взаємин між [PERSON] та [PERSON] , а відтак і на можливість в повній мірі [PERSON] виконувати обов`язки опікуна та забезпечувати нормальне життєзабезпечення підопічного. В свою чергу в поданні органу опіки та піклування жодної згадки про те, що [PERSON] протягом більш як тривалого часу перебуває в психоневрологічному інтернаті немає, така обставина не врахована. Така обставина свідчить про те, що заявник не довів, що передача йому під його опіку [PERSON] не призведе до погіршення її становища, майнового стану, умов проживання, надання медичної допомоги тощо. Таким чином, подання не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань, з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість та доцільність заявника бути опікуном. Отже, подання є формальним, поверхневим, без належної мотивації та обґрунтування і не відповідає вимогам закону, встановленим для вирішення подібних питань. За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи, вимоги законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника опікуном [PERSON] , а подане до суду подання щодо можливості призначення його опікуном оцінює як таке, що винесено передчасно, без повного дослідження всіх обставин щодо цього, та ґрунтується виключно на даних, отриманих від заявника. Враховуючи, що суд дійшов висновку, що заява в частині вимог щодо призначення опікуна задоволенню не підлягає, обов`язки опікуна недієздатного тимчасово слід покласти на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Згідно з приписами ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Outcome: partial