Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

14 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щомісячно. Починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; - визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, [PERSON] ; - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків; - стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2013 року по 2015 рік [PERSON] мала стосунки з [PERSON] . [INFO] у них народився спільний син - [PERSON] . З моменту народження та станом на теперішній час син проживав з нею. Зазначає, що вона самостійно виховує свого сина, постійно слідкує за станом його здоров`я, займається його розвитком, забезпечує усім необхідним та піклуються про нього. Натомість батько дитини фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, не піклується про фізичний, матеріальний, духовний та моральний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, таким чином ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Під час вагітності батько дитини не допомагав та не приймав участі у подальшому вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач ніяким чином не подбав про забезпечення дитини всім необхідним для школи (одягом, взуттям, шкільним приладдям) та 1 вересня батько дитини не повів сина до першого класу. [INFO] вона вивезла дитину з міста Києва до смт. Коцюбинське Бучанського району Київської області з метою врятувати життя сина. Але в м. Ірпінь розпочалися жахіття, агресія Російської Федерації, батькові було відоме місце знаходження дитини і те, що вони потребують допомоги. Але батько, перебуваючи за кордоном, свідомо залишив дитину без допомоги, коли вона перебувала в небезпечному для життя місці. Дитина з самого народження не прив`язана до батька, відсутність спілкування з батьком для дитини не має травматичного впливу, так як батько все життя для дитини є абсолютно чужою людиною. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить позбавити відповідача батьківських прав. Оскільки всі поточні витрати на дитину фактично несе лише позивач, існує очевидна необхідність у стягненні аліментів на утримання дитини з відповідача у розмірі - 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила суд врахувати те, що їх спільний син є єдиною дитиною у відповідача, інших осіб на утриманні він не має, відповідач працездатний, має транспортні засоби, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2023 року справу розподілено судді Калініченко О.Б. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 13 квітня 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Власюк К.П. подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання з матір`ю, та вважає, що в частині визначення місця проживання дитини відсутній предмет спору, а тому просила закрити провадження в цій частині. Що стосується стягнення аліментів, відповідач зазначає, що в даний час не отримує жодного доходу, що підтверджується офіційними документами. Проте, розуміючи всю відповідальність перед своїм сином, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав просила відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову в частині позбавлення батьківських прав вказала, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами викладені в позовній заяві обставини. Вважає, що поведінку [PERSON] жодним чином не можливо ототожнювати з поведінкою особи, яка нехтує своїми батьківськими обов`язками. Зазначила, що відповідач та позивач з 2013 року перебували у стосунках. [INFO] у сторін народився спільний син - [PERSON] . Від народження він проживає зі своєю матір`ю [PERSON] . Сторони не проживали однією сім`єю, у них не було спільного побуту. Проте відповідач завжди визнавав [PERSON] своїм сином, з самого народження піклувався про нього та приймав участь у його житті, що підтверджується наявністю багатьох фотографій. Він намагався забезпечувати свого сина усім найкращим, часто дарував синові подарунки. [PERSON] намагався бачитися з дитиною кожні вихідні, у неділю. Проте, це не завжди вдавалося - або через робочі підстави, або через конфлікти з позивачем. Кожен день народження сина відповідач проводив зі своїм сином. Неодноразово сторони разом подорожували. У травні 2019 року сторони разом із дитиною відвідували Республіку Австрію та Словацьку Республіку, подорож організовував та оплачував відповідач. У лютому 2021 року відповідач відвозив та забирав позивача з сином до Буковелю . У листопаді - грудні 2021 року відповідач оплачував поїздку позивача та її матері разом з сином [PERSON] до Єгипту , готель «Rixos». Під час відпочинку у сина сталося запалення апендикса і [PERSON] відразу прилетів до них, відвідував лікарню. Коли дитина подорослішала, відповідач почав проводити з ним час удвох. До 5 років дитини відповідач приїздив до [PERSON] у будинок матері позивача, де вони мешкали. Відповідач з сином їздили разом в його улюблену піцерію «Наполі». Коли [PERSON] почав займатися тенісом, відповідач декілька разів на тиждень намагався відвозити сина на тренування або самостійно, або з водієм, з яким у [PERSON] склалися дуже дружні відносини. Також малолітній [PERSON] спілкувався з родиною відповідача. На початку грудня 2022 року відповідач через свого дядька передав подарунок [PERSON] на день народження - планшет Apple Ipad. Однак, позивач не передала подарунок дитині. Вдруге дядько відповідача їздив до батька позивача з проханням налагодити стосунки, щоб відповідач міг спілкуватися зі своєю дитиною. Але позивач категорично відсікала спроби відповідача спілкуватися з дитиною. У лютому 2022 року відповідач мав робочу поїздку за кордон та не перебував в Україні. 24 лютого 2022 року відповідач звернувся про допомогу до свого водія [PERSON] з проханням евакуації сина та його матері до Західної України. Водій їх забрав та позивач відмовилася їхати до Івано-Франківської області та попросила відвезти їх до смт. Коцюбинське Київської області. Вказала, що позивач постійно звинувачує відповідача у тому, що він поганий батько та залишив їх під обстрілами, що насправді є спотворенням фактів, оскільки позивач одноособово вирішила не евакуйовуватися. Усе вищенаведене свідчить про те, що з самого народження сина [PERSON] і тепер, відповідач приймав та в подальшому бажає примати активну участь у житті свого сина, що проявляється, як і у фінансуванні життя та дозвілля дитини, так і в підтриманні психоемоційного зв?язку з малолітнім [PERSON] за наявності очевидних перепон у реалізації його батьківських обов`язків. Вважає голослівними твердження позивача про відсутність відповідача у житті сина та ненаданні фінансової допомоги. 27 квітня 2023 року від представника позивача - адвоката Басараб Н.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що твердження представника відповідача про те, що відповідач брав участь в утриманні дитини не відповідають дійсності. Періодичність надання подарунків не є свідченням участі батька в утриманні і тим більше у вихованні дитини. Відповідач з 13 лютого 2022 року проживає за кордоном, має дохід для такого проживання, отже відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Відповідач вводить суд в оману, стверджуючи про неодноразові подорожі сина разом із батьком, всі зустрічі батька з сином та єдина спільна подорож була виключно за ініціативи позивача, оскільки син був не проти проводити час з батьком, але син не бажав залишатися з батьком наодинці, завжди просив маму бути разом з ним. Не відповідають дійсності також твердження відповідача про евакуацію дитини з м. Києва, оскільки позивач ніколи не відмовлялась від неї. Банківську картку на дитину відповідач самостійно закрив з початку війни, та з того часу ніяким чином дитину матеріально не утримує. Відповідач не бачив сина з початку лютого 2022 року. Син має власний мобільний телефон, відповідачу відомий номер телефону, проте він ніколи не телефонує дитині та не цікавиться його життям. Єдиний дзвінок був 06 липня 2022 року, проте син сам не забажав спілкуватись з батьком. 18 травня 2023 року представник позивача подала до суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог про визначення місця проживання дитини. 26 травня 2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-5790 від 25 травня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , 2015 року народження. Протокольною ухвалою від 29 травня 2023 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини. Ухвалою від 29 травня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про роз`єднання позовних вимог та передачу за підсудністю в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. 30 червня 2023 року представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила прийняти заяву про збільшення позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошові сумі в розмірі 2000 євро щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини. 04 липня 2023 року представник відповідача подала до суду письмові пояснення щодо заяви про збільшення позовних вимог, в яких відізвала визнання [PERSON] позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів. Додав копії квитанції про поповнення рахунку тренера [PERSON] від 06.10.2021 року на суму 24000 грн,, від 17.11.2021 року на суму 4800 грн. 04 липня 2023 року представник відповідача подала зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батькові, який проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, у якому просила: - зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , в т.ч. не блокувати у мобільному телефоні та планшеті дитини контактний номер телефону батька та повідомляти батька про стан здоров`я дитини, місцезнаходження та вирішувати всі питання спільно, які стосуються виключно дитини; - визначити [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] : відео спілкування шляхом застосування мобільних за стосунків «Viber», «Telegram», «WhatsApp» щодня протягом 20 хвилин з 19-00 год. по 19-20 год. за київським часом, із завчасним погодженням мобільного за стосунку, який використовуватиметься, за 2 години до дзвінка; 45 днів на канікулах влітку, починаючи з 01 липня по 15 серпня включно, з можливістю возити [PERSON] , [INFO] на відпочинок та оздоровлювати. У разі, якщо батько - [PERSON] не знаходиться на території України, в період літніх канікул, передавати малолітнього [PERSON] , [INFO] бабусі - [PERSON] , для перетину кордону з дитиною та передачі дитини батькові, в подальшому батько забезпечить повернення дитини разом з бабусею до України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2013 року [PERSON] перебував у стосунках з [PERSON] [INFO] у сторін народився спільний син - [PERSON] . Побудувати сім?ю у сторін не вдалось, у зв`язку з цим, сторони проживали окремо. Малолітній [PERSON] від народження проживав та наразі проживає зі своєю матір`ю - [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом ніколи не заперечував проти цього. До лютого 2022 року за усною домовленістю між сторонами [PERSON] регулярно, без жодних перешкод зі сторони [PERSON] , за виключенням конфліктних ситуацій між сторонами, систематично бачився з сином, проводив з ним час, вони спілкувались шляхом використання мобільних за стосунків, подорожували. Він неодноразово організовував та оплачував подорожі для свого сина та його матері. Кожен день народження дитини він проводив з сином. У лютому місяці 2022 року [PERSON] мав робочу поїздку за кордон та не перебував в Україні. У зв?язку з цим він звернувся про допомогу до свого водія - [PERSON] , з проханням евакуації дитини та його матері до Західної України, оскільки вважав, що там їм буде безпечніше ніж у с. Коцюбинському, куди [PERSON] попросила відвести їх. Однак, [PERSON] відмовилась їхати до Івано-Франківської області та попросила завезти їх до с. Коцюбинське Київської обл. Позивач за зустрічним позовом просто благав відповідача у поїхати на Західну Україну, де у нього є друзі та знайомі, які змогли б допомогти з житлом та іншими потребами, проте вона відмовилася. На цьому спілкування сторін вкрай зіпсувалось. Риторика відповідача за зустрічним позовом значно змінилась, складається враження, що мати свідомо усіма способами намагається завадити спілкуванню [PERSON] з сином. Листування позивача за зустрічним позовом з відповідачем за зустрічним позовом шляхом використання мобільного додатку «WhatsApp» є одним із підтверджень перешкоджання [PERSON] у спілкуванні [PERSON] з сином. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом позивач за зустрічним позовом вимушений був звернутися до Служби у справах дітей та сім?ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення графіку способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо. Хоч наразі позивач за зустрічним позовом проживає за кордоном, однак в Україні забезпечений гідним житлом, в якому створені усі необхідні умови для належного та гармонійного проживання дитини. [PERSON] веде здоровий образ життя, не зловживає алкоголем та не вживає психотропних речовин не схильний до психологічних патологій, не стояв та стоїть на обліку у лікаря психіатра до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Також [PERSON] уже тривалий час займається своїм психологічним здоров?ям та у зв?язку з конфліктом, що виник між ним та [PERSON] проходить терапію у кваліфікованого психолога з метою підбору способу екологічного вирішення даного спору. Психолог вказує про пригнічений стан [PERSON] , розпач та тривогу, причиною чого стала заборона зі сторони [PERSON] у спілкуванні з рідним сином. Наразі, позивач за зустрічним позовом намагається усіма способами, хоча б через третіх осіб здійснювати свій батьківський обов`язок. 19 травня 2023 року, адвокатом Власюк К.П., від імені [PERSON] було направлено адвокатський запит Директору Кловського ліцею № 77, в якому просила надати інформацію про навчання дитини, його класного керівника, можливість комунікації з класним керівником та за необхідності реквізитів оплати навчання дитини. Відповідь отримана, наразі [PERSON] отримав телефон класного керівника малолітнього [PERSON] та здійснює комунікацію щодо питань навчання сина безпосередньо з вчителем. Таким чином, позивач за зустрічним позовом не має можливості навіть зв`язатись із своїм сином шляхом користування телефонним зв`язком, оскільки відповідач за зустрічним позовом перешкоджає у спілкуванні батька з його дитиною з лютого 2022 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03 серпня 2023 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою від 04 жовтня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батькові, який проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року скасовано ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2024 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою від 08 квітня 2024 року справу прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 11 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 27 травня 2024 року було частково задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Власюк К.П. про призначення судово-психологічної експертизи, призначено у справі судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експерту в галузі судово-психологічної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року було скасовано ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року. 22 січня 2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-455 від 15 січня 2025 року про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , 2015 року народження. Протокольною ухвалою суду від 23 січня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та її представники підтримали позовні вимоги за первісним позовом, просили їх задовольнити в повному обсязі, проти зустрічного позву заперечували в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) та його представник в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечувала частково з підстав, викладених у відзиві. Вказала, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у сумі 20 тисяч гривень, проте у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав просила відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Також відповідач зазначав, що від народження дитини він брав участь в житті дитини, ніс певні витрати, проте не в достатніх розмірах оскільки в той час у нього не було доходу через його молодий вік. На початку 2022 року він виїхав за кордон і в Україну так і не повертався, наразі він перебуває в Португалії, де працює і не має змоги повернутися в Україну. Два роки вони з дитиною не спілкувалися. Зараз намагається відновити з дитиною контакт, однак робить це поступово, щоб не перевантажувати дитину, декілька разів грав з дитиною в комп`ютерні ігри дистанційно. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, однак у клопотанні від 15 січня 2025 року просила розглянути справу за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та при винесенні рішення виходити з інтересів дитини. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами та заперечення на них, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 2013 року перебували у стосунках, однак не проживали однією сім`єю, у них не було спільного побуту. [INFO] у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, серії [NUMBER] від 06 січня 2016 року. Від народження дитина проживає зі своєю матір`ю [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, серія та номер 1453 від 05.04.2013 року. Періодично дитина з матір`ю проживали у її батьків у смт. Коцюбинське Бучанського району Київської області. З акту обстеження умов проживання від 25 квітня 2023 року служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] разом із сином [PERSON] , 2015 року народження. В квартирі створені умови для проживання дитини. В квартирі чисто, охайно. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: в кімнаті, де проживає дитина розташоване двоспальне ліжко, комод, шафа для речей, тумба. Стосунки в сім`ї теплі. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №339 від 28 вересня 2022 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Як вбачається з протоколу психологічної консультації дитини, здійсненого психологом [PERSON] , [PERSON] в співбесіді про батька нічого говорити не захотів, бо «погано пам`ятає його» і не спілкується з ним. Жодних характеристик батька повідомити не зміг. Проте розповідав про свою маму, як вони спільно проводять час, що роблять і як живуть разом. Виявляв ознаки прив`язаності до матері - обіймав її, притулявся, чекав схвалення. На малюнку «три дерева» постать батька відсутня. На даний час дитина не має прив`язаності до батька, не переживає його відсутність, як значну подію. Особа біологічного батька не є для дитини вагомою, батько не впливає на виховання дитини. Згідно довідки Кловського ліцею №77 від 04 жовтня 2022 року №01-29/174 батько [PERSON] протягом періоду його навчання до ліцею не приходив, батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився, у виховних заходах за участю батьківської громадськості також участі не приймав, не телефонував та не звертався до класного керівника. Відповідно до характеристики асистента кафедри кримінального процесу та криміналістики Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка Виноградової А.І., остання визначається як висококваліфікований спеціаліст, принципова у вирішенні виробничих питань, сумлінно виконує посадові обов`язки, користується авторитетом у колег, студентів. Згідно довідки №1/5 2023 від «SpartaBox» від 12 травня 2023 року, [PERSON] займається в клубі вільною боротьбою, є дуже старанним та має здібності спорту. [PERSON] протягом всього періоду тренувань заняттями сина не цікавився, до клубу не приходив, жодного разу не телефонував, на тренуваннях присутній ніколи не був, змагання не відвідував, ніколи не оплачував заняття та до тренерів не звертався. Відповідно до довідки ТОВ «ДІК» від 12 травня 2023 року, [PERSON] займається великим тенісом з тренером [PERSON] . Дитину на заняття приводить мама - [PERSON] . [PERSON] протягом всього періоду тренувань заняттями сина не цікавиться, до тренера ніколи не телефонував та не приходив, на тренуваннях присутній ніколи не був, змагання не відвідував, ніколи тренування не оплачував та до тренера не звертався. Згідно довідки №б/н від 13 травня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , займається в клубі тренуваннями зі змішаних єдиноборств з тренером [PERSON] . До спорту [PERSON] привела мама, [PERSON] , яка протягом всіх років тренувань виключно особисто дбає про заняття сина. [PERSON] , батько [PERSON] , протягом всіх років тренувань заняттями сина та результатами тренувань ніколи не цікавився, до клубу не телефонував та не приходив жодного разу, на тренуваннях присутній ніколи не був, змагання не відвідував, ніколи до тренера не звертався. З довідки Школи теніса «Junior» від 15 травня 2023 року встановлено, що [PERSON] з початку військової агресії рф проти України, (а саме починаючи з 13 лютого 2022 року) жодного разу не цікавився тренуваннями сина, до Школи теніса «Junior» особисто не з`являвся, не телефонував, з питань тренувань дитини, на тренуваннях присутній не був, змагання не відвідував, до тренерів не звертався ні особисто, ні телефонними дзвінками. Згідно довідки від Шахового клубу «Гамбіт» №05/17 від 16 травня 2023 року [PERSON] , батько [PERSON] , протягом всього періоду тренувань заняттями сина ніколи не цікавився, до тренера жодного разу не телефонував та особисто не звертався. Відповідно до довідки №50 від 15 травня 2023 року, виданої Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит», дитина [PERSON] неодноразово звертався по медичну допомогу до НДСЛ «Охматдит» МОЗ України за період 2017-2023 роки. Візити здійснювалися у супроводі матері - [PERSON] . З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коцюбинської селищної ради №176 від 16 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] з самого його народження є пацієнтом амбулаторії. [PERSON] завжди виключно самостійно звертається з дитиною до лікарів амбулаторії. [PERSON] ніколи не цікавився станом здоров`я сина, не відвідував амбулаторію разом з дитиною, не приводив дитину на профілактичні огляди, щеплення, а також проби Манту, флюрографію та інші профілактичні медичні маніпуляції, надання консультації і медичної допомоги дитині під час захворювань, не звертався та не телефонував жодного разу до педіатра дитини. Крім того, згідно довідки ТОВ «Клініка Оксфорд Медікал» від 12 травня 2023 року, [PERSON] є клієнтом клініки та завжди відвідував дитячого лікаря стоматолога виключно у присутності матері. [PERSON] ніколи лікаря разом з дитиною не відвідував та не цікавився станом здоров`я зубів сина. З довідки ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології імені академіка О.М. Лук`янової Національної академії медичних наук України», [PERSON] знаходився на лікуванні з 06 по11 лютого 2011 року. Дитина знаходилась з мамою. Відповідно до розпорядження розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві держави адміністрації від 26.05.2023 № 314 «Про визначення способів участі батька вихованні та спілкуванні з дитиною» визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , 2015 р.н., а саме, два тижні влітку для сумісного проживання та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Згідно відповіді на адвокатський запит Головного центру з обробки спеціальної формації Державної прикордонної служби України від 06.06.2023 року [PERSON] виїхав з України 13 лютого 2022 року. Звернувшись до суду із первісним позовом [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 2000 євро на місяць, а також позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Зустрічний позов про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батькові та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки жодних перешкод вона не чинила. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, оскільки він жодним чином не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково - у сумі 20000 грн. Також звернувся із зустрічним позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні, покликаючись на те, що матір дитини створює йому перешкоди у спілкуванні з сином. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд дійшов таких висновків. Щодо позовних вимог за первісним позовом про стягнення аліментів суд зазначає таке. Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з позовом просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 2000 євро на місяць, покликаючись на те, що усі витрати на дитину несе вона, а батько дитини фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не подбав про забезпечення дитини всім необхідним для школи (одягом, взуттям, шкільним приладдям). З початку війни він закрив банківську картку та ніяким чином дитину не утримує. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як визначено статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень. Приписами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Крім того, суд вважає, що відповідач беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини, яка залишилася проживати разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Тому він зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, проте з 13 березня 2022 року не проживає в Україні, відомості про його доходи відсутні. Зі слів відповідача він працює в Португалії та має дохід. Інших доказів про доходи відповідача, а також щодо наявності у нього на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна суду не надано, клопотань про їх витребування не заявлено. Відомості про його незадовільний стан здоров`я та про наявність у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків у справі відсутні. Із наданих відповідачем доказів, а саме меморіального ордеру №МВ58479216 від 06 жовтня 2021 року та №МВ70782212 від 17 листопада 2021 року вбачається, що відповідач оплачував заняття сина з тенісу на суму 24000 грн та 4800 грн. Враховуючи часткове визнання позову відповідачем, вік та стан здоров`я дитини, яка перебуває на утриманні матері, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що необхідно стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 20 000 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно ч.1 ст.184 СК України, від дня пред`явлення позову - 14 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В іншій частині вимоги про стягнення аліментів необхідно відмовити, оскільки позивач, всупереч положень статей 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів на підтвердження того, що дитина потребує матеріальної допомоги у визначеному нею розмірі, який становить 2000 євро. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Що стосується вимоги первісного позову в частині позбавлення батьківських прав, суд вважає, що підстав для задоволення вказаних вимог немає, з огляду на наступне. Як на підставу позбавлення батьківських прав позивач покликається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, матеріальний, духовний та моральний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Під час вагітності батько дитини не допомагав та не приймав участі у подальшому вихованні та спілкуванні з дитиною. Також не подбав про забезпечення дитини всім необхідним для школи (одягом, взуттям, шкільним приладдям) та 1 вересня батько дитини не повів сина до першого класу. 24 лютого 2022 року коли розпочалася війна батько свідомо залишив дитину без допомоги, коли дитина перебувала в небезпечному для життя місці. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України). Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав визначені у статті 164 СК України. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав №108-5790 від 25 травня 2023 року встановлено, що 25 квітня 2023 року під час бесіди співробітника Служби з дитиною, [PERSON] повідомив, що проживає з матір`ю. З батьком не спілкується з лютого 2022 року, батько йому не телефонує, не цікавиться його успіхами. На день народження батько передав планшет, але хлопчику він не сподобався. У засіданні комісії [PERSON] приймав участь за допомогою відео зв`язку. Батько дитини зазначив, що з лютого 2022 року перебуває за межами України, щодо повернення до України найближчим часом не готовий надати відповідь. У зв`язку із зазначеними обставинами він не бачив дитину та не може приймати участі у вихованні та утриманні сина, але виявляє таке бажання, тому звернувся щодо встановлення графіку побачень з сином. [PERSON] повідомила, що з січня 2022 року батько не спілкується з сином, наразі ніякої участі в утриманні сина батько не приймає, стабільної допомоги батько ніколи не надавав, самостійно заблокував картку. [PERSON] ніколи не займався лікуванням та оздоровленням дитини. Враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом?янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Однак, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає, що він суперечить інтересам дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони не перебували у шлюбі та не проживали однією сім`єю. Після народження дитини відповідач визнав батьківство та у компанії родичів забирав матір з дитиною з пологового будинку. Від народження сина [PERSON] відповідач піклувався про нього та приймав участь у його житті, був присутній на днях народження дитини, дарував подарунки, постійно підтримував зв`язок з матір`ю дитини по телефону, також спілкувався за допомогою мобільних застосунків. Також відповідач організовував подорожі для сина та його матері, подорожував з ними також. Кожен день народження дитини він проводив з сином. Відвозив дитину на теніс. Указані обставини не заперечувалися сторонами, а також встановлені з доданих до матеріалів справи фотографій, скріншотів переписки сторін у мобільних за стосунках, деталізації дзвінків ПрАТ «ВФ Україна». У лютому місяці 2022 року [PERSON] виїхав за кордон та до цього часу не повертався в Україну. На початку повномасштабного вторгнення між сторонами виник конфлікт. Позивач зазначала, що 24 лютого 2024 року відповідач не забезпечив дитині безпечні умови перебування, не евакуював дитину з Києва, а запропоновані ним варіанти для виїзду вона не сприймала як реальні. Натомість відповідач стверджував, що він звернувся про допомогу до свого водія з проханням евакуації сина та його матері до Західної України. Водій їх забрав та позивач відмовилася їхати до Івано-Франківської області та попросила відвезти їх до смт. Коцюбинське Київської області. З досліджених судом доказів встановлено, що починаючи з 2022 року батько дитину не виховував, не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створював належні умови для розвитку її природних здібностей, не готував її до самостійного життя та праці. Відповідач зазначав, що наразі перебуває у Португалії, де працює та у зв`язку з робочими питаннями повернутися до України не може. А тому, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, [PERSON] мав би усвідомлювати, що він свідомо обирає такі життєві обставини, за якими його участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, адже він не зможе піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, навчання, як складову виховання. А відповідно й несе ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Разом з тим, сам по собі факт проживання батька за межами України з 2022 року та його об`єктивна відсутність у повсякденному житті дитини не є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав. З досліджених доказів убачається, що хоча відповідач не здійснював повноцінного виховання дитини упродовж зазначеного періоду, однак його поведінка не свідчить про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. Так, [PERSON] визнав, що дійсно два роки вони з дитиною не спілкувалися. Однак, стверджував, що він бажає брати активну участь у житті свого сина та намагається відновити з дитиною контакт, при цьому робить це поступово, щоб не перевантажувати дитину, декілька разів грав з дитиною в комп`ютерні ігри дистанційно. Зауважував, що він не має можливості зв`язатись зі своїм сином по телефону, оскільки [PERSON] перешкоджає у спілкуванні з дитиною з лютого 2022 року. Також після 2022 року він вітав сина з днем народження по телефону та передавав подарунки, що не заперечувала в судовому засіданні [PERSON] . Позивач визнала, що 06 липня 2022 року [PERSON] телефонував сину, однак [PERSON] не забажав спілкуватися з батьком. Як вбачається зі скріншотів переписки сторін у мобільному застосунку «WhatsApp» у липні 2022 року сторони спілкувалися та сперечалися з приводу участі батька у вихованні дитини, батько пропонував матері привезти дитину за кордон та просив надати реквізити для оплати аліментів. Також 19 травня 2023 року представник [PERSON] направила від його імені адвокатський запит директору Кловського ліцею №77, в якому просила надати інформацію про навчання дитини, його класного керівника, можливість комунікації з класним керівником та за необхідності реквізитів оплати навчання дитини. [PERSON] отримав телефон класного керівника малолітнього [PERSON] та здійснює комунікацію щодо питань навчання сина безпосередньо з вчителем. Також звертався до Служби у справах дітей та сім?ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення графіку способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві держави адміністрації від 26.05.2023 № 314 «Про визначення способів участі батька вихованні та спілкуванні з дитиною» визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , 2015 р.н., а саме, два тижні влітку для сумісного проживання та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Крім того, [PERSON] проходить терапію у психолога з метою врегулювання конфлікту та налагодження стосунків з дитиною, що підтверджується довідкою психолога [PERSON] від 05.05.2023 року. Такі дії свідчать про наявність інтересу до життя дитини та намір брати участь у її вихованні, хоча й у дистанційній формі. Суд також враховує, що відсутність повноцінного спілкування між батьком та дитиною зумовлена не лише поведінкою відповідача, але й конфліктними відносинами між батьками, що об`єктивно ускладнює реалізацію батьківських прав та обов`язків. Отже, встановлені судом обставини не дають підстав для висновку про наявність у діях відповідача винної поведінки у формі умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків. З огляду на принцип пропорційності втручання у сімейне життя та необхідність збереження для дитини можливості підтримувати зв`язок з обома батьками, суд доходить до висновку, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав у даному випадку є передчасним та таким, що не відповідає найкращим інтересам дитини. А тому у задоволенні первісного позову в цій частині необхідно відмовити. При цьому суд не бере до уваги подані сторонами нотаріально посвідчені заяви свідків з огляду на таке. Відповідно до ч.8 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів, суд зобов`язаний дослідити докази особисто, зокрема отримати показання свідка шляхом його допиту в судовому засіданні, що забезпечує можливість з`ясування джерела обізнаності свідка, уточнення обставин, перевірки послідовності та достовірності його пояснень, а також надання іншим учасника справи права поставити запитання. Нотаріально посвідчена заява свідка в розумінні процесуального закону складена поза межами судового розгляду, без дотримання процедури допиту та без забезпечення процесуальних гарантій змагальності. Крім того, нотаріальне посвідчення такої заяви не підтверджує достовірність викладених у ній відомостей, адже нотаріус відповідно до закону лише посвідчує справжність підпису особи на документі, але не перевіряє фактичні обставин, викладені у заяві та не засвідчує їх правдивість. Що стосується позовної вимоги зустрічної позовної заяви про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, не блокувати у мобільному телефоні та планшеті дитини контактний номер телефону батька та повідомляти батька про стан здоров`я дитини, місцезнаходження та вирішувати всі питання спільно, які стосуються виключно дитини, суд зазначає таке. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20. У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23). Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22) зазначив, що «апеляційний суд погодився з рішенням суду в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Апеляційний суд зазначив, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, адже такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини». Так, позивач за зустрічним позовом стверджував, що він не має можливості зв`язатися з сином по телефону, оскільки відповідач за зустрічним позовом перешкоджає у спілкуванні батька з його дитиною з лютого 2022 року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша - третя статті 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження перешкоджання участі батька у вихованні дитини позивач покликається на переписку сторін у мобільному застосунку «WhatsApp». Однак, як вбачається з наявних у матеріалах справи скріншотів, улітку 2022 року сторони спілкувалися та сперечалися з приводу участі батька у вихованні дитини, батько пропонував матері привезти дитину за кордон, пропонував надати реквізити для оплати аліментів. При цьому фактів перешкоджання матері у спілкуванні батька з дитиною не зафіксовано. Відтак, [PERSON] не доведено належними доказами, що матір чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, а також ухилялася від виконання розпорядження органу опіки та піклування. А тому у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог щодо визначення способів участі у вихованні дитини, суд зазначає таке. Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть. Позивач просить визначити наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] : - відео спілкування шляхом застосування мобільних за стосунків «Viber», «Telegram», «WhatsApp» щодня протягом 20 хвилин з 19-00 год. по 19-20 год. за київським часом, із завчасним погодженням мобільного за стосунку, який використовуватиметься, за 2 години до дзвінка; - 45 днів на канікулах влітку, починаючи з 01 липня по 15 серпня включно, з можливістю возити [PERSON] , [INFO] на відпочинок та оздоровлювати. У разі, якщо батько - [PERSON] не знаходиться на території України, в період літніх канікул, передавати малолітнього [PERSON] , [INFO] бабусі - [PERSON] , для перетину кордону з дитиною та передачі дитини батькові, в подальшому батько забезпечить повернення дитини разом з бабусею до України. Відповідно до висновку органу опуки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , 2015 року народження №108-455 від 15 січня 2025 року, у разі винесення судом рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , орган опіки та піклування Солом`янської в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , а саме: три тижні влітку під час літніх канікул для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; спілкування батька з дитиною засобами відеозв`язку кожного понеділка, середи та п`ятниці з 19:00 до 19:20. Як встановлено судом із вказаного висновку, 03.09.2024 в бесіді з працівником служби [PERSON] повідомив, що проживає з мамою. З батьком останній раз бачився дуже давно, більше 2 років тому. З того часу з батьком не спілкувався ні телефоном, ні засобами відеозв?язку. Минулого літа матір пропонувала [PERSON] поїхати до батька за кордон, але хлопчик відмовився, оскільки бажав провести канікули в селі у бабусі. З метою проведення роботи психолога з малолітнім [PERSON] направлено відповідний запит до Солом?янського районного в місті Києві центру соціальних служб (далі - Центр). За інформацією Центру від 18.12.2024 [PERSON] спочатку відмовилась проводити [PERSON] на консультування, зауваживши що нічого не змінилось у стосунках між батьком та сином. Після роз`яснення психолога [PERSON] погодилась привести дитину на консультування, але не привела, повідомивши, що син захворів. За попереднім запитом служби до Центру 01.05.2024 з малолітнім [PERSON] 2015 р.н., проводилось психологічне консультування. Під час консультування [PERSON] був емоційно врівноваженим, трохи скутим, боязким, небагатослівним, відчував брак позитивних емоцій, часто перед відповідями поглядав на матір, звіряв свої відповіді з її реакцією. На малюнку сім?ї хлопчик зобразив бабусю, потім маму. [PERSON] спочатку позначив словом «Я» у будиночку, про який підказала мама. Після декількох уточнюючих запитань зобразив себе, ідентично до матері. В будинку написано слово «папа». Мама випередила відповідь сина на запитання про папу: «Це мій папа». Після цього дитина назвала його дідусем. На запитання тесту хлопчик відповів: « Мій тато і я переговорщики по телефону, тому що сім?я розпалась», « Давно говорив з татом, всього декілька раз», «Не хочу його бачити», «Коли мій тато поїхав, від нього вже нічого не хотів», «Найбільше люблю маму, бабусю й дідуся». На засіданні комісії [PERSON] повідомила, що в рамках розгляду питання про надання висновку до суду по справі про позбавлення батьківських прав [PERSON] нею були здійснені усі визначені законодавством заходи, а саме, забезпечено можливість проведення бесіди з дитиною та обстеження умов проживання малолітнього. Вважає, що проведення бесіди з дитиною сьогодні призведе до зайвого стресу для [PERSON] . [PERSON] ніколи не цікавився сином та його потребами. Де саме перебуває [PERSON] їй наразі не відомо. [PERSON] не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона проживає по [ADDRESS] , батьку відома адреса її проживання, але жодного разу він до сина не приходив. [PERSON] не заперечує, якщо він приїде до м. Києва та спілкуватиметься з сином, але тільки якщо [PERSON] не буде проти. День [PERSON] чітко регламентований з 7.00 до 19.00, [PERSON] не проти встановлення графіку побачень, але обмеження часу для дитини не прийнятне, у сина є графік занять та відпочинку. Щодо можливості виїзду сина за кордон для відпочинку з батьком - це можливо лише якщо син не буде проти. На сьогодні [PERSON] просить, щоб батько залишив їх у спокої. [PERSON] вважає, що інтересам дитини відповідає позбавлення батьківських прав [PERSON] . [PERSON] повідомила, що на даний час у [PERSON] налагоджується спілкування з [PERSON] , він передає подарунки для сина (техніку, конструктор та ін.). Позовну вимогу [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини ним визнано. [PERSON] не надавала банківські реквізити для сплати коштів на утримання дитини. Зараз кошти передаються, з дитиною батько спілкуватися не має змоги. [PERSON] проживає в Португалії. Влітку батьком дитини були запропоновані різні варіанти відпочинку дитини, але [PERSON] вони не влаштували. [PERSON] виїхав законно за межі України та облаштував своє життя за кордоном. Суд погоджується із наданим висновком, оскільки вважає його обґрунтованим та таким, що узгоджується із матеріалами справи. Відтак, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що тривала відсутність батька у житті дитини призвела до втрати емоційного зв`язку між ними. Разом з тим судом не встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки [PERSON] , що може створити загрозу чи небезпеку для дитини, про протиправну поведінку батька по відношенню до дитини чи зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними речовинами. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з сином, враховуючи його бажання брати таку участь у вихованні. А матір, яка проживає разом з сином, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні, До того ж, суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останнього. Необхідно зауважити, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність відносно малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. На обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Батькам дитини важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Наявність між сторонами спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. При цьому посилання відповідача [PERSON] на небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами і не може бути підставою для обмеження [PERSON] у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею. Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до матері та негативне ставлення до батька, вік дитини, режим дня, поведінку кожного з батьків, суд прийшов до висновку, що необхідно визначити [PERSON] наступні способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , а саме: побачення з дитиною щороку під час літніх канікул для сумісного відпочинку та оздоровлення тривалістю три тижні влітку за попередньою домовленістю з матір`ю; спілкування батька з дитиною засобами відеозв`язку кожного понеділка, середи та п`ятниці протягом 20 (двадцяти) хвилин з 19 години 00 хвилин по 19 годину 20 хвилин за київським часом. Суд вважає, що спілкування батька та сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її повному і гармонійному розвитку як особистості, задоволенню життєво важливих потреб дитини. Дитина має рости в атмосфері любові і розуміння, під опікою і відповідальністю обох батьків, незважаючи на те, що хтось з них проживає окремо від дитини. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Крім того, безпосередня участь позивача у вихованні сина, налагодження міжособистісної взаємодії батька з дитиною забезпечить реалізацію батьківських прав та виконання батьківських обов`язків позивача, та буде відповідати інтересам дитини. Також суд зауважує, що у справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, порушення інтересів дитини батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави 1073,60 грн судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial