Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

31.03.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який підписано представником - адвокатом Цоєвою В.В. на підставі електронного ордеру серії ВН №1408891 від 23.03.2025 року (а.с.20) та просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили [PERSON] , помер [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] , [PERSON] , помер [INFO] , [PERSON] , помер [INFO] , тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/4 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. Таким чином, на день смерті [PERSON] , який помер останнім, весь будинок фактично належав йому. [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, яку фактично прийняла вона спадкоємець за заповітом, але коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено у нотаріальній дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок за померлим. За захистом своїх невизнаних прав, позивач змушена звернутися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 07 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Агбун М.І. інформацію щодо заведених спадкових справ відносно [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , яка померла [INFO] ; [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувана інформація надійшла 19.05.2025 року. Ухвалою суду від 22.07.2025 року у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарєва В.В. витребувано копію спадкової справи відносно майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа №49/2015). Витребувана інформація надійшла 07.08.2025 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] в позовній заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності (а.с.3). Представник відповідача Криничненської сільської ради Одеської області - сільський голова Веліков С., надав на електронну пошту суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.107). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: голова - [PERSON] , [INFO] , його дружина - [PERSON] , 1933 року народження, син - [PERSON] , 1956 року народження та син - [PERSON] , 1961 року народження. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/4 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №337, яка видана 31.12.2024 року Криничненським сільським головою Веліковим С. на підставі записів в погосподарській книзі №7 (а.с.10). Відповідно до витребуваної судом копії запису акту про смерть №65, який складено 03 жовтня 1992 року виконавчим комітетом Криничненської сільської ради, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.81). Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/4 частину у житловому будинку заадресою: [ADDRESS] . На момент його смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК Української РСР за законом першої черги є дружина та обидва сини, які прийняли спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, доказів протилежного суду не надано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80997403, сформованою та виданою 30.04.2025 року нотаріусом Агбун М.І., в якій зазначено про відсутність інформації у Спадковому реєстрі, щодо заведених спадкових справи відносно майна [PERSON] (а.с.31). Таким чином дружина та сини успадкували після смерті [PERSON] його частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/4 частини та їх частки в житловому будинку збільшилися до 1/3 за кожним. Надалі, відповідно до витребуваної судом копії запису акту про смерть №13, який складено 02 лютого 2000 року виконавчим комітетом Криничненської сільської ради, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.82). Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/3 частину у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК Української РСР за законом першої черги є мати, яка прийняла спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, доказів протилежного суду не надано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80997464, сформованою та виданою 30.04.2025 року нотаріусом Агбун М.І., в якій зазначено про відсутність інформації у Спадковому реєстрі, щодо заведених спадкових справи відносно майна [PERSON] (а.с.32). Таким чином мати успадкувала після смерті [PERSON] його частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/3 частини та її частка в житловому будинку збільшилася до 2/3. В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке повторно видане 28 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №25 від 13.03.2000 року, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 2/3 частини у житловому будинку заадресою: [ADDRESS] . На момент її смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК Української РСР за законом першої черги є син [PERSON] , який прийняв спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, доказів протилежного суду не надано, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , що видане повторно 24 вересня 2013 року виконавчим комітетом Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі актового запису №80 від 17 листопада 1956 року (а.с.93), довідкою Криничненської сільської ради №180, виданої 04.08.2015 року, що міститься в матеріалах спадкової справи, відповідно до якої на момент смерті [PERSON] з нею в одному будинку був зареєстрований та проживав тільки син [PERSON] (а.с.98), матеріалами спадкової справи №49-2015 року, заведеної 11 серпня 2015 року щодо майна [PERSON] за заявою [PERSON] (а.с.89-106). Таким чином син [PERSON] успадкував після смерті матері її частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 2/3 частини та йому став належати увесь житловий будинок. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 12 січня 2024 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №35 від 12.01.2024 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на вищевказаний житловий будинок. При житті [PERSON] склав заповіт від 31.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі за №5500, відповідно до якого зробив таке розпорядження: все своє майно, де в воно не находилося та з чого б воно не складалося та взагалі, все, що буде йому належати на день смерті та на що він матиме за законом право заповів [PERSON] (а.с.42). Даний заповіт не змінено та не скасовано. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218 та 1219 ЦК України визначено що входить до складу спадщини, а саме входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та які права та обов`язки особи не входять до складу спадщини, а саме, те що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно. Стаття 317 ЦК України визначає, що право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Позивач по справі [PERSON] прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.1269 ЦК України, що підтверджується її заявою №274 від 12 березня 2024 року, що містить в матеріалах спадкової справи (а.с.36), довідкою секретаря Криничненської сільської ради Браїла О. №276 від 29.09.2025 року, відповідно до якої на момент смерті [PERSON] він в будинку проживав один; матеріалами спадкової справи №116/2024, яка заведена приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 12.03.2024 року, з яких вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулася тільки позивач по справі (а.с.35-79). Спадкоємець за заповітом [PERSON] на деяке майно вже отримала свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.76, а.с.77 на звороті). Інших спадкоємців судом не встановлено. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. вих. №26/02.31 від 22.01.2025 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю та відсутністю державної реєстрації (а.с.21). Як вбачається з вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved