Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ТОВ «ФК «Женева» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивачем 27.09.2024 року отримано судову повістку про необхідність явки до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на 03.10.2024 року для розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Ознайомившись з матеріалами вказаної заяви йому стало відомо про те, що 31.01.2020 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] було видано виконавчий напис №751 про стягнення з нього на користь ТОВ ФК «Женева», як правонаступника ПАТ «Дельта-Банк» заборгованості за кредитним договором №004-03486-271213 від 27.12.2013 року у загальній сумі 16 726,83 грн. Вказаний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. ВП [NUMBER]. Звертає увагу, що будь-яких правовідносин, в тому числі й кредитних, між ним та ПАТ «Дельта-Банк» не має та не було, будь-яких кредитних договорів з ними не укладалось. Весь цей час він не отримував жодних повідомлень, листів, вимог та скарг щодо наявності будь-якої заборгованості, про наявність цього виконавчого напису дізнався випадково лише 27.09.2024 року. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 751 від 31.01.2020 року вчинений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 6211,20 грн., з яких 5000,00 грн. витрати на правову допомогу та 1211,20 грн. судовий збір. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07.10.2024 р. провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, з викликом сторін. Представник позивача [PERSON]., [PERSON], надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позов задовольнити. Відповідач ТОВ «ФК «Женева» повідомлявся про розгляд справи, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив. У відповідності до ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач ТОВ «ФК «Женева» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Треті особи приватний нотаріус міського нотаріального округу Київської області [PERSON], приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого напису № 751 від 31.01.2020 р., вчиненого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області міського нотаріального округу Київської області [PERSON], стягнуто з [PERSON] , боржника кредитним договором №004-03486-271213 від 27.12.2023 р., укладеним із Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», на правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №449/К від 11.05.2018 р. є ТОВ «ФК «Женева», на користь ТОВ «ФК «Женева» заборгованість за період з 11.05.2018 р. по 13.12.2019 р. у розмірі 16076,83 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6232,75 грн., прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1327,99 грн., строкова заборгованість за комісією 1143,29 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7372,90 грн., плата за вчинення виконавчого напису 650,00 грн., що становить загальну суму 16726,83 грн. Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Кінзерської О.В. від 18.02.2020 р. ВП № 61306741, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області міського нотаріального округу Київської області [PERSON] № 751 від 31.01.2020 року, стягувач ТОВ «ФК «Женева», боржник [PERSON] . Відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 23.07.2020 р. № 10 та на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 09.02.2005 за № 5550 на ім`я [PERSON] , анульовано згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2020 № 2691/5. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 30? Закону, нотаріальну діяльність приватного нотаріуса [PERSON] припинено з 18.08.2020 згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.08.2020 № 983/6. Згідно із заявою [PERSON] , яка надійшла на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 20.10.2020 за вх. № 36632/6.3-20, наказ «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]» від 18.08.2020 № 983/6 оскаржувався ним у суді. Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.10.2021 р. № 1614/6 «Про скасування наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.08.2020 р. № 983/6» скасовано наказ «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]» та поновлено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області [PERSON] з 27.10.2021 р. на підставі наказу Міністерства юстиції України від 08.10.2021 р. № 3579/5 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2020 р. № 2691/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] ». Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.12.2021 № 1883 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса [PERSON]» на підставі поданої [PERSON] заяви від 28.12.2021 № 60406/6.3-21 нотаріальну діяльність приватного нотаріуса [PERSON] по Броварському районному нотаріальному округу Київської області припинено з 28.12.2021 р. та після проведення звірки наявності нотаріальних документів згідно з Реєстром для реєстрації нотаріальних дій, на виконання вимог абзацу першого пункту 15.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613, буде складено акт приймання-передавання документів до Філія Київського обласного державного нотаріального архіву № 1 (м. Вишневе), що знаходиться за адресою: вул. Лесі Українки, м. Вишневе, буд. 86, Київська область, 08132. Згідно листа Філії Київського обласного державного нотаріального архіву № 1 (м. Вишневе) від 23.06.2024 р. №462/01-17/Ф-1, згідно номенклатури справ приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], архівний фонд №168, індекс справ 02-20 «Примірники виконавчих написів та копії документів, на підставі яких вони вчинені» тимчасового зберігання, термін зберігання яких закінчився. Відповідно до Протоколу №415/14-24 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 24.12.2024 р. рішенням експертної комісії документи не внесені до Національного архівного фонду приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за 2019-2021 р. було вилучено для знищення. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 31.01.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Суд погоджується з доводами позивача, що оскільки кредитний договір №004-03486-271213 від 27.12.2023 р. не є нотаріально посвідченим договором, а тому він не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин, приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області міського нотаріального округу Київської області [PERSON] не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, відповідачем до суду не надано доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, не доведення відповідачем наявності у [PERSON] невиконаних зобов`язань договором за №004-03486-271213 від 27.12.2023 р. на суму 16076,83 грн., та безспірності указаної заборгованості, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано ордер на надання правничої допомоги ВІ №1247887, акт приймання наданих послуг від 01.10.2024 р., договір про надання правової допомоги (про захист), відповідно до ст.59 Конституції України від 01.10.2024 р., довідку про отримання грошових коштів від 01.10.2024 р. у розмірі 5000,00 грн., відповідно до договору про надання правової допомоги (про захист), відповідно до ст.59 Конституції України від 01.10.2024 р. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката [PERSON] у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved