Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та прохає стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року в розмірі 76 800 грн 00 коп. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачці був наданий кредит в розмірі 12 000 грн 00 коп. Вказаний кредитний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] . За умовами вищевказаного договору відповідачка брала на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак свої зобов`язання за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року [PERSON] не виконала, у зв`язку з чим за нею станом на 27 лютого 2025 року утворилася заборгованість за вказаним договором на загальну суму 56 280 грн 00 коп, яка включає в себе: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн 00 коп, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 44 280 грн. 00 коп. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Українські фінансові операції» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі й право вимоги за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року на суму 56 280 грн 00 коп. ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило нарахування [PERSON] процентів за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року в розмірі 20 520 грн. 00 коп. Таким чином станом на 21 червня 2025 року заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором становила 76 800 грн 00 коп, яка включає в себе: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн 00 коп, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 64 800 грн. 00 коп. У добровільному порядку заборгованість за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року [PERSON] погашена не була, у зв`язку з чим ТОВ «Українські фінансові операції» змушене звернутися з позовом до суду. Крім того, в порядку ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України прохає зазначити у рішенні суду про те, що (особі), яка здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100)-s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С-сума основного боргу; -3% річних; 100 - переведення відсотків; 365-кількість днів у році; Дн.-кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2025 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с 102). У позовній заяві ТОВ «Українські фінансові операції» зазначило про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначило, що не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с. 14). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.108-111), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву [PERSON] наданий не був. Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. В судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 19зв-30). Згідно п. 1.1. вищевказаного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства (ТОВ «Лінеура Україна»), доступ до якої забезпечується Клієнту ( [PERSON] ) через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та (або) шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету (а.с. 20). Пунктом 9.7.1 договору № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІКС товариства/зазначений в цьому договорі (а.с. 27 зв-28). Договір № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був підписаний [PERSON] 27 червня 2024 року о 20 год. 11 хв. електронним підписом 73558 (а.с.30). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 вищевказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4770564 від 27 червня 2024 року [PERSON] був наданий кредит на суму 12 000 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності. Кредит був наданий строком на 360 днів (п.п. 1.2., 1.3. договору). Договором № 4770564 від 27 червня 2024 року визначено, що тип кредитної ставка фіксована. За користування кредитними коштами [PERSON] сплачує проценти в розмірі 1,50% в день, які нараховуються: у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3. договору (п.п.1.4., 1.4.1 договору). Згідно п. 1.4.2. договору знижена процентна ставка становить 0,53% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт до 26 липня 2024 року (включно), сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п. 1.6 договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 76 800 грн 00 коп, за зниженою ставкою 73 290 грн 00 коп (а.с. 21). Пунктом 2.1 договору сторонами погоджено, що кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № 4441 хххх хххх 6138 (а.с. 21зв). Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Свої зобов`язання за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» виконало (а.с. 37 зв., 118-119). Згідно п. 1.3. договору № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 30 календарних днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Як вбачається з Графіку платежів Басович Т.Л. з метою погашення заборгованості за вищевказаним договором повинен був сплачувати грошові кошти в липні 1 890 грн 00 коп, з серпня 2024 року до травня 2025 року в сумі 5 400 грн 00 коп щомісяця, а у червні 2025 року з метою повного погашення кредиту та нарахованих процентів сплатити 17 400 грн 00 коп (а.с. 30 зв.) Однак взяті на себе за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року зобов`язання [PERSON] не виконала, у зв`язку з чим за нею станом на 27 лютого 2025 року утворилася заборгованість за кредитом за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн 00 коп, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 44 280 грн. 00 коп (а.с. 57-60). Положеннями ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 27/02/2025 (а.с. 64-68). Пунктом 1.1. вищевказаного договору факторингу передбачено, шо за цим договором Фактор (ТОВ «Українські фінансові операції») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ТОВ «Лінеура Україна») за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. договору факторингу передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, - підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості (а.с. 64 зв). Акт прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року був підписаний ТОВ «Українські Фінансові Операції» та ТОВ «Лінеура Україна» 27 лютого 2025 року (а.с. 69 зв). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним 27 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , на загальну суму 62 280 грн 00 коп, яка включає в себе: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн 00 коп та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 44 280 грн 00 коп. та сума заборгованості за пенею у розмірі 6 000 грн 00 коп (а.с. 52 ). Положеннями ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Положенням ч. 2 ст. 516 ЦК України встановлено, що у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, виконання ним свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило нарахування [PERSON] процентів за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року у сумі 20 520 грн 00 коп (а.с. 55-56). Станом на 21 червня 2025 року заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором становила 76 800 грн 00 коп та включала в себе: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн 00 коп, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами нарахована в розмірі 64 800 грн. 00 коп. Проте [PERSON] , в порушення умов договору № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року, не сплатила вказану суму заборгованості ні на рахунок ТОВ «Українські фінансові операції», ні на рахунок первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна». За таких обставин з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути заборгованість за договором № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 червня 2024 року у сумі 76 800 грн 00 коп. Щодо вимог позивача про зазначення у рішенні суду, що відповідно до ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України, про те, що (особі), яка здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100)-s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С-сума основного боргу; -3% річних; 100 - переведення відсотків; 365-кількість днів у році; Дн.-кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, то в цій частині позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VIIцього Кодексу. З аналізу наведених норм вбачається, що суд наділений правом, а не обов`язком у рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості до моменту виконання рішення відсотків або пені. Крім того наведена вище стаття є нормою процесуального права, не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. Також, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Договір № 4770564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 27 червня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. За таких обставин суд приходить висновку, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. Що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то у ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 цього Кодексу). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 922/449/21 та від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. ТОВ «Українські фінансові операції» прохає стягнути з відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. На підтвердження витрат, понесених позивачем за надання адвокатом Дідухом Є.О. професійної правничої допомоги суду надані: договір № 01-08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (а.с. 95-96); детальний опис робіт (наданих послуг) № 4770564 від 18 вересня 2025 року (а.с. 33), заявка № 4770564 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с. 34-35), акт № 4770564 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с. 32), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10, видане на ім`я Дідуха Є.О. (а.с. 84 зв.). Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейський суд з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial