Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» ) звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ «Служба миттєвого кредитування») та [PERSON] було укладено договір № 2110768376936, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Крім того, 02.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір № 2112234982884, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів. Всупереч умовам договорів, відповідач не виконав своїх зобов`язань. 01.12.2021 було укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі - ТОВ «Вердикт капітал») права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2110768376936 та договором №2112234982884. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі - ТОВ «Коллект центр») права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2110768376936 та договором №2112234982884. У подальшому, 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2110768376936 та договором №2112234982884. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, а тому загальна заборгованість за Договором № 2110768376936 від 26.04.2021 становить 39882,04 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2200,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 37682,04 грн; за Договором № 2112234982884 від 02.05.2021 становить 18588,40 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17588,40 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість на загальну суму 58470,44 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 16000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31.07.2025 було відкрито спрощене позовне провадження у справі. 01.08.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти заявлених позовних вимог, з підстав наведених у відзиві. Крім того, просила у випадку її неявки у судове засідання, відкласти розгляд справи на іншу дату. 04.08.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позовну заяву просив задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у відповіді на відзив. Цього ж числа, 04.08.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації: про ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 2200,00 грн, які 26.04.2021 були на неї перераховані, а саме, виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 26.04.2021 по 31.04.2021; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 1000,00 грн, які 02.05.2021 були на неї перераховані, а саме, виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 02.05.2021 по 07.05.2021; інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та повний номер банківської картки № [NUMBER] ; чи відкривались інші банківські рахунки та повний номер всіх наявних банківських рахунків; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 26.04.2021 по 07.05.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) в анкетних даних). Клопотання обґрунтоване тим, що отримати вказані документи самостійно позивач не має можливості. При цьому, представник позивача просив поновити строк для подачі клопотання про витребування доказів. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09.10.2025 клопотання представника позивача про витребування інформації у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, витребувано у АТ КБ «ПРИВАБАНК» наступну інформацію: чи емітувалася на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] ; інформацію про зарахування у період з 26.04.2021 по 31.04.2021 коштів на платіжну картку № [NUMBER] , банком-емінентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у сумі 2200,00 грн та первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують дану інформацію; інформацію про зарахування у період з 02.05.2021 по 07.05.2021 коштів на платіжну картку № [NUMBER] , банком-емінентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у сумі 1000,00 грн та первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують дану інформацію; про повний номер рахунку маска-карти № [NUMBER] , на який зараховано кошти; чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено. 18.11.2025 до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 26.04.2021 здійснено зарахування коштів у сумі 2200,00 грн та 02.05.2021 здійснено зарахування коштів на суму 1000,00 грн. Крім того, долучено виписку по рахунку за період з 26.04.2021 по 30.04.2021 та з 02.05.2021 по 07.04.2021. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що, 26.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2110768376936 «Стандартний». Згідно з п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві - анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно із п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пп. 1.4.1, 1.4.2. договору нараховані проценти підлягають, обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. У разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства (пункт 1.5договору). Згідно з пунктом 1.6 договору датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Закону України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік. Відповідно до пункту 4.15 договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Аналогічна інформація зазначена в додатку № 1 до кредитного договору, заяві-анкеті, яку підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У заяві-анкеті для отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною, відповідач підтвердила, що вона ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просила надати кредит на особисті потреби у розмірі 2200,00 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язався повернути кредит у розмірі 2200,00 грн та сплатити проценти у розмірі 704,00 грн. Розмір процентів: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в). Встановлено, що датою початку нарахування процентів за користування кредитом є 26.04.2021. При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, з урахуванням умов пункту 3.3. кредитного договору. Відповідач просив надавати йому кредит у подальшому на вказаний картковий рахунок на підставі Заяв-Анкет, наданих ним особисто на сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа або у відділенні Товариства та на підставі замовлення кредитних коштів з його особистого номеру телефону. Також надав згоду на списання суми заборгованості за кредитом з вказаного карткового рахунку. За повідомленням директора Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «Вей Фор Пей» від 06.01.2025, ТОВ ФК «Вей Фор Пей» повідомило ТОВ «Службу миттєвого кредитування», що на підставі укладеного договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «Вей Фор Пей» здійснено наступний переказ грошових коштів: Деталі транзакції: номер карти [NUMBER] ; власник карти (емітент) банк COMMERCIAL BANK PRIVATBANK; категорія карти: Visa; час запиту: 26.04.2021; сума - 2200 грн; валюта: UAH. Інформацію про держателя вищевказаної банківської картки та про рух коштів по ній в повній мірі володіє банк-емітент цієї карти. Також, згідно інформації, яка надійшла до суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 26.04.2021 здійснено зарахування коштів у сумі 2200,00 грн. Крім того, 02.05.2021. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2112234982884 «Стандартний». Згідно з п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві - анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 10 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 10 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно із п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пп. 1.4.1, 1.4.2. договору нараховані проценти підлягають, обов`язковій сплаті на 10 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 10 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. У разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства (пункт 1.5договору). Згідно з пунктом 1.6 договору датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Закону України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік. Відповідно до пункту 4.15 договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Аналогічна інформація зазначена в додатку № 1 до кредитного договору, заяві-анкеті, яку підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У заяві-анкеті для отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною, відповідач підтвердила, що вона ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просила надати кредит на особисті потреби у розмірі 1000,00 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту - 10 днів з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язався повернути кредит у розмірі 1000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 200,00 грн. Розмір процентів: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в). Встановлено, що датою початку нарахування процентів за користування кредитом є 02.05.2021. При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, з урахуванням умов пункту 3.3 кредитного договору. Відповідач просив надавати йому кредит у подальшому на вказаний картковий рахунок на підставі Заяв-Анкет, наданих ним особисто на сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа або у відділенні Товариства та на підставі замовлення кредитних коштів з його особистого номеру телефону. Також надав згоду на списання суми заборгованості за кредитом з вказаного карткового рахунку. За повідомленням директора Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «Вей Фор Пей» від 06.01.2025, ТОВ ФК «Вей Фор Пей» повідомило ТОВ «Службу миттєвого кредитування», що на підставі укладеного договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «Вей Фор Пей» здійснено наступний переказ грошових коштів: Деталі транзакції: номер карти [NUMBER] ; власник карти (емітент) банк COMMERCIAL BANK PRIVATBANK; категорія карти: Visa; час запиту: 02.05.2021; сума - 1000 грн; валюта: UAH. Інформацію про держателя вищевказаної банківської картки та про рух коштів по ній в повній мірі володіє банк-емітент цієї карти. Також, згідно інформації, яка надійшла до суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 02.05.2021 здійснено зарахування коштів у сумі 1000,00 грн. Відповідач зобов`язання за договорами про надання фінансових послуг не виконав, заборгованість, у строк, обумовлений договорами не погасив, проценти за користування кредитними коштами не сплатив. 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами; ТОВ «Вердикт Капітал» одержало право вимагати від боржників виконання всіх грошових зобов`язань за договорами, право вимоги за якими передано. З копії витягу з Реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2110768376936 на суму 15246,00 грн., з яких: 2200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13046,00 грн - сума заборгованості за процентами; за договором № 2112234982884 на суму 6930,00 грн., з яких: 1000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5930,00 грн - сума заборгованості за процентами. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього Договору. З копії витягу з Реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, вбачається, що до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2110768376936 на суму 39882,04 грн., з яких: 2200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37682,04 грн - сума заборгованості за процентами; за договором № 2112234982884 на суму 18588,40 грн., з яких: 1000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17588,40 грн - сума заборгованості за процентами. 18.02.2025 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за договорами до боржників. З копії витягу з Реєстру боржників до договору № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025, який є додатком № 3 до договору № 18-02/25, вбачається, що до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2110768376936 на суму 39882,04 грн., з яких: 2200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37682,04 грн - сума заборгованості за процентами; за договором № 2112234982884 на суму 18588,40 грн., з яких: 1000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17588,40 грн - сума заборгованості за процентами. Як вбачається з розрахунку позивача за договором про надання фінансових послуг № 2110768376936, станом на 10.01.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 39882,04 грн., з яких: 2200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37682,04 грн - заборгованість по процентам; та за договором про надання фінансових послуг № 2112234982884, станом на 10.01.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 18588,40 грн., з яких: 1000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17588,40 грн - заборгованість по процентам. Судом також встановлено, що вищевказані договори укладено в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та їх було підписано позичальником з використанням електронного підпису і зазначенням у договорах персональних даних відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за вищезазначеними договорами, право вимоги за якими перейшло до нового кредитора. З наданих доказів вбачається, що під час укладення вищевказаних договорів сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких Договорів, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису. Отже, укладені договори є обов`язковими до виконання. Стороною відповідача не надано суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що [PERSON] не укладала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договори. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариством для укладення договорів від її імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою, щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладених договорів. У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17 (провадження №61-18730св20) за позовом про стягнення коштів зазначено, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. При цьому, вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Доводи відповідача про відсутність у матеріалах справи первинних банківських документів щодо надання відповідачу кредитних коштів спростовуються вищевикладеним. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит за вищевказаними договорами, проте не виконувала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, кошти в повному обсязі не повернула. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за договорами у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Також, суду надані належні відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача, як боржника, за зазначеними вище кредитними договорами. Таким чином позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника, а доказів визнання недійсним чи розірвання вказаного вище договору відступлення права вимоги, як і доказів того, що їх дійсність оскаржується у судовому порядку, стороною відповідача суду не надано. Оскільки відповідач у порушення умов договорів, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, то у нього утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за договором № 2110768376936 від 26.04.2021 у розмірі 2200,00 грн, та за договором №2112234982884 від 02.05.2021 в розмірі 1000,00 грн, а всього на загальну суму 3200,00 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за вказаними договорами, то суд дійшов наступних висновків. Як убачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом по договору № 2110768376936 від 26.04.2021 у розмірі 37682,04 грн. та по договору №2112234982884 від 02.05.2021 в розмірі 17588,40 грн. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Стосовно стягнення з відповідача процентів за користування кредитом по договору № 2110768376936 від 26.04.2021 у розмірі 37682,04 грн., слід зазначити таке. Пунктом 1.4 вищезазначеного договору встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.2 пункту 1.4 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.3 договору). Водночас, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 16 днів з 26.04.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 16 днів, починаючи з дня укладення договору. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 16 днів. Паспорт споживчого кредиту, доданий до позову, також містить інформацію про те, що строк кредитування складає 16 днів. Крім того, відповідно до додатку № 2 до вказаного договору «Графік платежів», сума кредиту становить 2200,00 грн., проценти за користування кредитом 16 днів нараховані у розмірі 704,00 грн., загальна вартість кредиту становить 2904,00 грн. Стосовно стягнення з відповідача процентів за користування кредитом по договору №2112234982884 від 02.05.2021 в розмірі 17588,40 грн, слід зазначити таке. Пунктом 1.4 вищезазначеного договору встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.2 пункту 1.4 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 10 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 10 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Орієнтовний строк повернення кредиту - 10 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 10 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.3 договору). Водночас, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 10 днів з 02.05.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 10 днів, починаючи з дня укладення договору. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 10 днів. Паспорт споживчого кредиту, доданий до позову, також містить інформацію про те, що строк кредитування складає 10 днів. Крім того, відповідно до додатку № 2 до вказаного договору «Графік платежів», сума кредиту становить 1000,00 грн., проценти за користування кредитом 10 днів нараховані у розмірі 200,00 грн., загальна вартість кредиту становить 1200,00 грн. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Аналіз, наданих позивачем графіків платежів, розрахунків заборгованості за договорами, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договорів. Водночас, як право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З огляду на зазначене, суд не бере до уваги нарахування процентів по договору № 2110768376936 від 26.04.2021 у розмірі 37682,04 грн., та по договору №2112234982884 від 02.05.2021 в розмірі 17588,40 грн з посиланням на вищезазначені пункти договорів, як на підставу нарахування процентів після настання терміну (дати) повернення позики. При цьому, позивач помилково ототожнив ці нарахування, здійснювані після прострочення, з правомірною платою за користування, лише посилаючись на те, що це відбувалося у межах річного граничного строку кредитування (п. 1.9 договору). Суд зазначає, що вказаний підхід суперечить усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою цивільне законодавство чітко розмежовує: проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України) як плату за правомірне користування коштами, що діє лише у межах погодженого строку, та відповідальність за прострочення (ст. 625 ЦК України) як наслідок неправомірного користування. Зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду однозначно вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом як плату за правомірне користування припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Критично оцінюючи посилання позивача на «граничний строк кредитування» (1 рік) як на підставу для нарахування відсотків, суд виходить із того, що фактичним строком надання кредиту (правомірного користування) є саме «орієнтовний строк» (10 та 16 днів), узгоджений також у додатках до договорів. Встановлення «граничного строку» в 1 рік без чіткого розмежування періодів нарахування процентів створює правову невизначеність, яка, за принципом contra proferentem, має тлумачитись проти сторони, що склала проект договору (кредитора), та на користь слабшої сторони (споживача). Таким чином, після закінчення короткого орієнтовного строку повернення (10 та 16 днів), який є фактичним строком правомірного користування, право нарахування процентів за статтею 1048 ЦК України за базовою ставкою (2%) припинилося. Нарахування коштів за підвищеною процентною ставкою, що починаються застосовуватися саме з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення, за своєю правовою суттю є не платою за правомірне користування, а мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки вони застосовуються виключно через факт прострочення. У цьому контексті, посилання позивача на граничний строк кредитування (1 рік) є юридично необґрунтованим, оскільки не змінює кваліфікації платежів з регулятивних (плата) на охоронні (відповідальність). При цьому суд зауважує, що у розділі 3 «Відповідальність сторін» сторони, по суті, не визначили проценти за підвищеною ставкою як вид відповідальності згідно зі статтею 625 ЦК України, а встановили лише пеню у розмірі 1% (п. 1.3). Проте, як стверджує позивач і вбачається із розрахунку, штрафні санкції (неустойка, пеня, штраф) ним не нараховувались. Вимоги про стягнення пеню (1%), чи проценти за статтею 625 ЦК України не заявлялись. Водночас, як зазначалося вище, погоджена сторонами загальна вартість кредиту за договором №2110768376936 від 26.04.2021 для позичальника, складалася з суми загального розміру кредиту, яка складає 2904,00 грн., з яких: 2200,00 грн - сума кредиту; 704,00 грн - проценти за користуванням кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», [PERSON] на виконання договірних зобов`язань первісному кредитору було перераховано грошові кошти в розмірі 704,00 грн, які зараховані кредитором у рахунок погашення відсотків. Також, погоджена сторонами загальна вартість кредиту за договором №2112234982884 від 02.05.2021 для позичальника, складалася з суми загального розміру кредиту, яка складає 1200,00 грн., з яких: 1000,00 грн - сума кредиту; 200,00 грн - проценти за користуванням кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», [PERSON] на виконання договірних зобов`язань первісному кредитору було перераховано грошові кошти в розмірі 200,00 грн, які зараховані кредитором у рахунок погашення відсотків. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову у частині стягнення з відповідача нарахованої заборгованості по відсоткам за договором №2110768376936 від 26.04.2021 та за договором №2112234982884 від 02.05.2021, оскільки як правові, так і фактичні підстави для такого стягнення суду не доведені, а надані позивачем докази вказують на те, що заборгованість по відсоткам, відсутня. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Заперечення відповідача щодо заявлених позивачем вимог, спростовуються вищевикладеним. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 3200,00 грн. У решті заявлених вимог відмовити. Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАС АССІСТАНС» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В., заявку на надання юридичної допомоги №9 від 02.06.2025, витяг з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025. Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial