Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні цивільного позову ТОВ «Північноплисецьке родовище піску та граніту» до [PERSON] про визнання укладеним договору (а.с. 90 93). 11 листопада 2025 року судом отримано заяву представника відповідача про розподіл судових витрат позивача на правову допомогу (а.с. 98 103). Дану заяву також як і справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Дослідивши матеріали справи в частині, що стосується предмету розгляду, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до підставі пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача. Згідно із нормою частини першої статті 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема, до заяви додано копію укладеного між [PERSON] і АЮ «Вадима Сологуба» договору № 94-25 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року разом із копію акту наданих послуг № 1 від 07 листопада 2025 року та копією додаткової угоди № 1 від 29 жовтня 2025 року до договору № 94-25 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року, з яких вбачається, що відповідачка отримала послуги з правової допомоги у даній справі в загальній сумі 25 000 гривень 00 копійок (а.с. 104, 105 107, 108). Натомість, суд звертає увагу та наголошує на тому, що вказані документи лише підтверджують вартість правових послуг наданих адвокатом відповідачці. Проте, в матеріалах справи відсутні та представником відповідачки суду не надані документи на підтвердження тієї обставини, що вартість отриманих правових послуг дійсно була оплачена відповідачкою. Одночасно, суд враховує положення пункту 4.2. договору № 94-25 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року, який визначає здійснення оплати шляхом видачі грошових коштів або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок бюро. При цьому, суду не надано будь-яких документів на підтвердження фактичного виконання відповідачкою пункту 4.2. договору № 94-25 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року та реального здійснення оплати відповідачкою шляхом видачі грошових коштів або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок бюро. Як наслідок, заявником не підтверджено факт здійснення сплати вартості наданих юридичних послуг за вказаним договором. Зокрема, заявником не надано жодного документу на підтвердження видачі грошових коштів або їх перерахування на поточний рахунок бюро, як визначено пунктом 4.2. договору № 94-25 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року. Тобто, у суду відсутні відомості про здійснення відповідачкою фактичної оплати судових витрат на правову допомогу у даній справі. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Норма пункту\~2\~частини другої\~статті 137\~ЦПК України\~передбачає,\~що за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами;\~для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Однак, до відзиву не додано, в матеріалах справи відсутні та під час розгляду справи стороною відповідача не надано суду відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідачем відповідних витрат за договором № 94-25 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року. Одночасно, суд враховує наступне. Зокрема, при вирішенні даної заяви, суд керується і застосовує правові висновки наведені у пункті 31 постанови Верховного Суду від 20 липня 2021 року по справі №\~922/2604/20 за якими: відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень\~на підтвердження\~фактично понесених\~витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Як підсумок, суд вважає, що через відсутність в матеріалах справи фінансових документів на підтвердження фактично сплачених відповідачем витрат на правову допомогу, заявником не підтверджено факт здійснення відповідачем витрат на правову допомогу від заявника. Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення судом додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на правову допомогу. За таких обставин, заява представника відповідача є безпідставною і необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed