Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника адвоката Чубика Б.Г., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2011 року, за 4000 доларів США, позивачкою було придбано у відповідачки автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 24.05.2008 року, за кошти, отримані в якості позики від її брата [PERSON] ще у 2006 році. З цього часу автомобіль перебуває у повному користуванні позивачки. Зазначає, що у момент укладення договору купівлі-продажу, у зв`язку з важким матеріальним становищем, вона не мала змоги перереєструвати автомобіль на своє ім`я та отримала від відповідачки генеральну довіреність на право керування, розпорядження, відчуження на умовах за своїм розсудом та зняття (постановки) на облік вищезазначеного автомобіля. Довіреність була видана строком на 3 роки та термін дії якої минув у 2014 році та з цього часу вона фактично безтитульно, відкрито, добросовісно та безперервно володіє зазначеним автомобілем. Вказує, що на сьогоднішній часу у зв`язку з значним спливом часу після придбання автомобіля, вона не в змозі перереєструвати автомобіль згідно чинного порядку, а відтак змушена звертатись до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю, оскільки рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.05.2014 року за нею визнано право власності на автомобіль, яке було скасованим рішенням Апеляційного суду Львівської області, а відтак вона фактично користується автомобілем, який на праві власності належить відповідачці, хоча протягом всього часу володіння автомобілем позивачка думала, що саме вона є власником даного автомобіля та жодних спорів щодо витребування автомобіля у [PERSON] не виникало та не виникає і станом на сьогодні. Враховуючи вищевикладене, просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 24.05.2008 року. Ухвалою суду від 21.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189\~ЦПК України\~розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 01.07.2025 до суду від відповідачки [PERSON] надійшли пояснення, в яких остання позов визнала та просила такий задоволити. Зазначила, що спірний автомобіль перебував у її власності, однак вона продала такий [PERSON] , однак у відповідних органах державної влади вони цей автомобіль не перереєстрували. Не зважаючи на те, що спірний автомобіль зареєстрований за нею, такий їй не належить, а належить позивачці [PERSON] . Ухвалою суду від 01.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяви, просили такий задоволити у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча й належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення такого. За правилами ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.\~13,\~19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1\~ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] було придбано у [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Corolla», 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 24.05.2008 року. 08.02.2011 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори посвідчено Довіреність, зареєстровану в реєстрі за №2-113, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах на свій розсуд належний їй транспортний засіб «Toyota Corolla», а також на період дії цієї довіреності користуватись вищевказаним автомобілем на території України та за її межами. Факт придбання [PERSON] у [PERSON] транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , не заперечується й відповідачкою [PERSON] . Разом з тим, зазначений транспортний засіб позивачка не зареєструвала у встановленому законом порядку. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст.\~12,\~229 ЦПК України\~ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.05.2014 року визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] та зобов`язано Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції зняти арешт з вказаного автомобіля. Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2014 року вищевказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту відмовлено. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до\~ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов`язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов`язаннями. Статтею 41 Конституції України\~та\~статтею 319 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до\~статті 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3\~ст. 397 Цивільного кодексу України\~фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із Закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу позивач має підтвердити своє право власності на спірне майно. Право власності на спірне рухоме майно не зареєстроване у встановленому законом порядку, у позивача відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів. Позивач як особа, що добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито, безперервно володіє автомобілем з 2011 року по момент звернення з позовом,

Outcome: approved