Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

27.06.2025\~представник ТОВ«ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №7862013 від 05.05.2024 в розмірі 22160 грн., що складається з наступного: 6000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 10800 грн - заборгованість за відсотками, 5360 грн - заборгованість за пенею. В обґрунтування позову зазначив, що 05.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір №7862013 про надання споживчого кредиту, за яким відповідач отримала кредит в сумі 6000 грн. 27.11.2024 між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] . Оскільки відповідач не погашає заборгованість у добровільному порядку, відбулося звернення до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача позов визнав частково - у розмірі 6261,87 грн., що складається з суми тіла кредиту 6000 грн. та процентів у сумі 261,87 грн. Визнаючи факт укладання кредитного договору, відповідач заперечує проти нарахування процентів за ставкою 1,5% на день та стягнення пені. Посилається на те, що визначений умовами договору розмір процентної ставки суперечить ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" що має наслідком нікчемність пунктів 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 3.1.1, 3.4 Договору, а також Додатку №1 до Договору. Вважає, що проценти за користування кредитом необхідно визначити у розмірі облікової ставки НБУ відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України. Згідно розрахунку представника відповідача сума процентів скдадає 261,87 грн. Проти стягнення пені за порушення договірних зобов`язань заперечує, посилаючись на мораторій, встановлений п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період дії в Україні воєнного стану. Крім того, заперечує проти заявленого позивачем розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, який вважає завищеним. Судом встановлено, що 05.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір №7862013 про надання соживчого кредиту, за яким відповідач отримала кредит в сумі 6000 грн., що визнається відповідачем. За умовами договору строк кредитування становить 360 днів, стандартна процентна ставка 1,50% на день. 27.11.2024\~між ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] . Доказів про добровільне виконання даних зобов`язань відповідачем суду не надано. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Частиною 1 ст.1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~У даній справі відповідачем визнаються факти укладання між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] договіру №7862013 від 05.05.2024 про надання соживчого кредиту, отримання за цим догвором коштів у сумі 6000 грн. та наявність заборгованості за тілом кредиту. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги у частині стягнення зазначеної суми підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору. Оскільки позивач звертає стягнення по кредитному договору №7862013\~від 05.05.2024\~ за період тривалістю 360 днів з дати його надання, з урахуванням дії ч.5 ст.8 та п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», позивач має право на отримання процентів у сумі 24810 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, нарахування процентів за договором припинено 03.09.2024. Заявлена позивачем вимога про стягнення процентів у сумі 10800 грн не перевищує вищезазначену суму, отже не суперечить законодавчо встановленому обмеженню. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Посилання представника відповідача на нікчемність умов договору про визначення процентної ставки суд визнає необгрунтованими. Положення ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" щодо нікчемності умов договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки умова договору про розмір процентної ставки не стосується прав споживача, а визначає його обов`язок, що кореспондує праву кредитодавця на отримання таких процентів. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення неустойки в розмірі 5360 грн суд відмовляє, з огляду на зміст п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, дію якого продовжено і він триває до теперішнього часу. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 5360 грн. не підлягає задоволенню. У зв`язку з вищевикладеним, з відповідача на користь позивача суд стягує заборгованість за за Кредитним договором №7862013 від 05.05.2024 у розмірі 16800 грн. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених вимог - у сумі 1836,42 грн. Позивачем заявлено\~до відшкодування\~витрати на\~правничу допомогу\~в розмірі\~6000\~грн.\~До позовної\~заяви додано\~копію договору\~№42649746\~про надання\~правничої допомоги\~від 01.01.2025\~між ТОВ«ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Б.М. (а.с 24-26). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Враховуючи фактично надані послуги та частку задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3836,42 грн.

Outcome: partial