Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 03.02.2017 Відділом РАЦС м. Рибінська Ярославської області, актовий запис № 71. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.02.2017 вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі РАЦС м. Рибінська Ярославської області, актовий запис № 71. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , 2018 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. З жовтня 2018 року сторони припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюб носить формальний характер. Примирення є неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила не надавати термін на примирення, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подавав, заяв про розгляд справи без його участі також не надходило. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.02.2017 Відділом РАЦС м. Рибінська Ярославської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 71, прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.02.2017 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , 2018 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.08.2018 /а.с.14/. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки протягом тривалого часу, тобто сім`я існує формально. Клопотань про надання строку на примирення не надходило. Відомості, які б спростовували твердження позивача, до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування\~частини другої\~статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Відповідно до\~ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Особистим\~законом\~фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право). Згідно з п. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Україна/росія) в редакції від 21 січня 2006 року зазначається, що якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Пунктом 2 статті 29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28 компетентною є установа Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. У зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24 лютого 2022 року нотифікувало МЗС РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14 лютого 1992 року. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Враховуючи, що сторони зареєстрували шлюб у Російській Федерації, однак, позивачка є громадянкою України, проживає на території України, де має постійне зареєстроване місце проживання, а відповідач є громадянином іноземної держави, суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, позивач на розірванні шлюбу наполягає, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, сторони проживають окремо, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження сім`ї неможливе. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд зазначає про таке. Відповідно до\~ч.\~ч.\~4,\~5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо\~визначення місця проживання дитини\~обов`язковою є участь\~органу опіки\~та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, позивачем до позовної заяви доказів, які враховуються судом при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, зокрема висновку органу опіки та піклування не долучено, доказів, які підтверджують наявність спору між сторонами щодо місця проживання дитини суду також не надано. Крмі того, орган опіки та піклування, участь якого у таких справах є обов`язковою, позивачем у позовній заяві як учасника справи не зазначено. За таких обставин, суд доходить висновку, що вимога про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягає.

Outcome: approved