Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

В обґрунтування позову представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В. посилалася на те, що з відповідач [PERSON] звернулася до Банку з Анкетою-заявою від 01 липня 2010 року з метою отримання банківських послуг та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору. Відповідачу [PERSON] на підставі поданої Анкети-заяви був відкритий картковий рахунок та видано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом, який з часом збільшився до 35000,00 грн. Відповідач після отримання кредитної карти активувала її та почала користуватися нею, отримуючи кредитні кошти, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахункам відповідача. За увесь час користування кредитними коштами [PERSON] не подавала до Банку заперечень щодо розміру відсоткової ставки, та частково погашала заборгованість, що вказує на її обізнаність з умовами кредитування. Представник позивача [PERSON] також вказала, що 24 листопада 2023 року відповідачем [PERSON] підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої вона отримала додаткову кредитну карту. Тому, починаючи з 24 листопада 2023 року відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідно до поданої відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тобто за ставкою 42,0%. Однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 19 травня 2025 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 39449,58 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29 липня 2025 року. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження в справі для подання відзиву. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Копію ухвали про відкриття провадження в справі було направлено відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 07 липня 2025 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий. В судове засідання, призначене на 29 липня 2025 року, представник позивача [PERSON] не з`явилась, але разом з позовною заявою нею було подано клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] викликалась шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розпочав розгляд справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, яке відбулось 29 липня 2025 року, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем [PERSON] 01 липня 2010 року був укладений договір, який складається з таких документів: Анкера-заява позичальника, Умови і правила надання банківських послуг. За цим договором [PERSON] були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, суд зауважує на тому, що в Анкеті-заяві позичальника від 01 липня 2010 року процентну ставку не зазначено, а також в ній відсутні умови договору про зобов`язання щодо повернення кредиту у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Первісно кредитний ліміт в сумі 500,00 грн. був встановлений позивачем на кредитну карту № [NUMBER] , яку відповідачу [PERSON] видали в момент підписання 01 липня 2010 року Анкети-заяви позичальника, що випливає з відповідних двох довідок від 22 травня 2025 року, поданих позивачем разом з позовом. В Анкеті-заяві [PERSON] від 01 липня 2010 року зазначено, що вона ознайомилися та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому в письмовому вигляді, і що підписуючи Анкету-заяву вона підтверджує отримання повної інформації про умови кредитування в ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК». До позовної заяви представником позивача додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06 березня 2010 року, в яких визначні умови надання Банком своїм клієнтам платіжних карт та інших банківських послуг, Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що уразі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. У відповідності до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) за зверненням клієнта до банку згідно чинних тарифів. Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що терміни та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, який виник за такими картками, наведено в Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. Отже, в тексті Умов та Правил надання банківських послуг хоча й передбачений для клієнта обов`язок погашати заборгованість за кредитом та відсотками за його використання, але розмір відсоткової ставки, яка нараховується Банком протягом періоду користування кредитними коштами, в цьому документі не зазначений. Будь-яких інших документів, які б містили в собі інформацію про відсоткову ставку, яка нараховується в якості плати за користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами, та про порядок погашення заборгованості по кредиту, позивачем та представником позивача суду не надані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомилася відповідач [PERSON] і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив в собі умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов і Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який поданий позивачем в даній справі, не містить підпису відповідача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 01 липня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом та відповідальності за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Анкеті-заяві від 01 липня 2010 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ПК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) та ін. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти повинні бути в добровільному порядку повернуті кредитору АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту. В якості доказів виникнення з боку відповідача [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 39449,58 грн. представник позивача подала разом з позовом розрахунок заборгованості, сформований станом на 31 травня 2025 року, та виписку по рахунку, сформовану за договором № б/н від 01 липня 2010 року станом на 22 травня 2025 року. Однак, з поданого позивачем розрахунку вбачається, що починаючи з 30 вересня 2010 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» почав нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом за ставкою 30% на рік, та спрямовував отримані від позичальники грошові кошти в якості погашення наданого кредиту на оплату як тіла кредиту, так і на оплату відсотків, нарахованих на залишок заборгованості за кредитом, що суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору від 01 липня 2010 року, оскільки, як встановлено вище, у відповідача не виник обов`язок Разом з тим, до позовної заяви додано представником позивача [PERSON] додано ще один документ Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24 листопада 2023 року, на підставі якої, як це зазначено в позові, відповідачем [PERSON] було отримано додаткову кредитну карту № [NUMBER] . В той же час, досліджуючи виписку, сформовану за період з 01 липня 2010 року по 22 травня 2025 року, по рахунку, яким користується відповідач [PERSON] , суд з`ясував, що в ній відображені банківські операції, здійснені з використанням кредитної карти № 4149609023275888. Це викликало необхідність з`ясування фактичного розміру заборгованості, яка виникла з боку [PERSON] внаслідок неналежного виконання кредитного договору б/н від 01 липня 2010 року, без урахування наданих їй кредитних коштів за іншим кредитним договором від 24 листопада 2023 року. В даному випадку суд не міг залишити без уваги ті обставини, що, по-перше, у виписці по рахунку Банк поєднав визначену ним заборгованість по кредитного договору б/н від 01 липня 2010 року, обґрунтованість якої суд вже поставив під сумнів, із заборгованістю по кредиту, яким почала користуватися [PERSON] після 24 листопада 2023 року; та, по-друге, почав нараховувати відсотки за ставкою 42%, яка визначена в кредитному договорі від 24 листопада 2023 року, саме на сукупну заборгованість за кредитом. Також залишається незрозумілим, на виконання якого саме кредитного договору від 01 липня 2010 року чи від 24 листопада 2023 року Банком були спрямовані сплачені відповідачем [PERSON] після 24 листопада 2023 року грошові кошти на погашення заборгованості по кредиту, та як в такому разі міг змінитися розмір заборгованості по кредитному договору від 01 липня 2010 року. Також у суду виникло питання до представника позивача Ніколаєнко В.В. про те, на підставі якого саме кредитного договору виникла заборгованість, яка заявлена до стягнення, та яким чином обставини укладення з відповідачем [PERSON] кредитного договору від 24 листопада 2023 року обґрунтовують вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01 липня 2010 року. На цій підставі ухвалою суду від 29 липня 2025 року в розгляді справи по суті була оголошена перерва до 16-30 год. 04 вересня 2025 року з метою виклику в судове засідання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В., яка раніше подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання, призначене на 16-30 год. 04 вересня 2025 року, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В. не з`явилась та про причини своєї неявки суду не повідомила. У зв`язку з цим ухвалою суду від 04 вересня 2025 року в розгляді справи по суті була оголошена перерва до 16-00 год. 23 жовтня 2025 року та в судове засідання було повторно викликано представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В. В судове засідання, призначене на 16-00 год. 23 жовтня 2025 року, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В. не з`явилась та про причини своєї неявки суду не повідомила. У зв`язку з цим ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року в розгляді справи по суті була оголошена перерва до 12-00 год. 19 листопада 2025 року та в судове засідання було повторно викликано представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В. Однак, і в судове засідання, призначене на 12-00 год. 19 листопада 2025 року, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ніколаєнко В.В. не з`явилась та про причини своєї неявки суду не повідомила. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що допущені позивачем порушення умов кредитного договору та неподання належних і допустимих доказів, ставлять під сумнів обґрунтованість відомостей, викладених в розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2025 року, а відсутність інших належних доказів, для подання яких представнику позивача було надано достатньо часу, позбавляє суд можливості встановити розмір існуючої з боку [PERSON] заборгованості за кредитним договором на визначену дату з урахуванням встановлених під час судового розгляду умов Договору про надання банківських послуг від 01 липня 2010 року, які обов`язкові для сторін, які його уклали. Таким чином, посилання представника позивача на зміст Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаної [PERSON] 24 листопада 2023 року, як на доказ обґрунтованості вимоги про стягнення заборгованості, яка розрахована, в тому числі й на підставі умов, зафіксованих в цій Заяві, суд визнає безпідставними. Оцінивши досліджені в справі документи, суд дійшов висновку, що в них відсутні достатні та ґрунтовні відомості, які б беззаперечно вказували на розмір заборгованості кредиту з боку [PERSON] . Від так, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення боргу за тілом кредиту та відсотками, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed