Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 75000,00 грн та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1209-6777. Позичальнику наданий одноразовий ідентифікатор А3068 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією на загальну суму 72375,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в розмірі 75000,00 грн. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 29 вересня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Водночас, відповідач ухвалу судді від 29 вересня 2025 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивачу копія ухвали судді про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи доставлена до його електронного кабінету. Від позивача будь-яких клопотань, заяв до суду не надходило. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення. 24.10.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Максимів В.М. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідач не згодний з твердженням позивача стосовно укладення договору № 12096777 від 22.05.2025 року в електронній формі. Позивачем не надано жодного доказу направлення будь-якого ідентифікатора відповідача (наприклад довідки від мобільного оператора), не надано доказів використання відповідачем цього ідентифікатора. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Матеріали справи не містять доказів як того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, а також отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора. У матеріалах справи відсутня відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) щодо укладання спірного кредитного договору, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно телекомунікаційній системі позивача. Для підтвердження своїх вимог позивач подав документи. Зокрема, для підтвердження виконання ним своїх договірних зобов`язань надав довідку Приватбанку про перерахування коштів від 28.08.2025 року, яка серед іншого, містить і запис про перерахування коштів 22.05.2023 року у сумі 15000,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] . В розумінні ст. 79 ЦПК України така довідка не може вважатись достовірним доказом перерахування коштів, оскільки, не містить в собі достовірних даних щодо приналежності відповідачу платіжної карти з таким номером та не вказує, хто саме є отримувачем коштів. Також не може вважатися достовірним доказом перерахування коштів довідка позивача, оскільки, останній не є оператором платіжних систем і не може із впевненістю стверджувати про такі обставини. Відповідач зазначає, що з вищевказаних документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснені операції. Такі документи не є розрахунковими документами та не підтверджують переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки не містять відмітки про час їх прийняття та виконання банком, не містять повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача або поступлення грошових коштів на банківський рахунок позивача. Позивач не надав суду доказів того, що дійсно 22.05.2023 року виплатив відповідачу кредитні кошти у загальній сумі 15000,00 грн, тому не підтвердив факт виконання ним своїх договірних зобов`язань перед відповідачем. Розрахунок заборгованості за процентами проведено позивачем поза межами строку кредитування. Вважає, що за умовами договору до стягнення з відповідача позивач правомірно мав заявити заборгованість у розмірі 18675,00 гривень, яка складається з 15000,00 гривень суми кредиту та 3675,00 гривень нарахованих процентів, які зазначені на першій сторінці договору, що вказує на часткове задоволення позовних вимог. Сума процентів згідно вимог позивача складає 60000,000 грн. нарахованих проти 15000,00 грн. тіла кредиту, що в чотири рази перевищує розмір тіла кредиту, і є явно непропорційною по відношенню до тіла кредиту. Відповідач вважає, що позивач не довів перед судом за допомогою належних та достовірних доказів факт укладення договору, виконання позивачем свого обов`язку перед відповідачем щодо перерахування коштів, розмір заборгованості, що згідно з усталеною судовою практикою у кредитних правовідносинах є підставою для відмови у задоволенні позову. Просить відмовити у задоволенні позову, а також стягнути на його користь витрати на правничу допомогу. 30.10.2025 представник позивача Кожушко В.О. через систему «Електронний суд» подав додаткові письмові пояснення, згідно з якими зазначає, що відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідач попередньо ознайомився з Договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1209-6777 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови. На підтвердження укладання кредитного договору № 1209 6777 від 22.05.2023 року відповідачем з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до суду наданий електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором «A3068». Зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Відповідач підписав кредитний договір № 12096777 від 22.05.2023 року відповідно до розділу 12 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A3068, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Відповідач передав позивачу персональні дані, що містяться у кредитному договорі (паспортні дані, ідентифікаційний код, місце реєстрації), як належну ідентифікацію відповідача з метою укладення договору. Відповідач з метою отримання послуг з онлайн кредитування вирішив скористатись ідентифікацією особи через BankID. Також відповідач під час оформлення кредитного договору провів додаткову верифікацію, про що свідчить надане селфі з паспортом відповідача. Оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг щодо надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку [PERSON] є неможливим. У зв`язку з цим позивач звертає увагу на те, що кредитні кошти були перераховані ним саме відповідно до умов Кредитного договору та Правил, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача. На підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу позивач до позовної заяви надав лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідку про перерахування суми кредиту № 1209-6777 від 22.05.2023 р, які підтверджують перерахування грошових коштів [PERSON] . Позивач вважає ці довідки достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у загальній сумі 15 000,00 грн. Крім того, представник звертає увагу, що під час заповнення заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період 14 днів, протягом якого він буде сплачувати тільки відсотки. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» детально було описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування), оскільки кредитним договором та правилами відкриття кредитної лінії чітко розмежовано ці поняття. З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані проценти, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем. Крім того, зазначає, що штраф та комісія [PERSON] не нараховувались. Звертає також увагу суду на те, що після закінчення строку кредитування (після 16.03.2024 року) нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено у розрахунку заборгованості. Отже, позивач нарахував проценти відповідно до умов Договору та протягом визначеного ним строку. Вказує, що проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 625 ЦК України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу вказав про те, що вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, враховуючи предмет спору та обсяг наданих послуг. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Разом з поясненнями подав клопотання про витребування доказів. 13.11.2025 представник відповідача Максимів В.М. подав до суду додаткові пояснення у справі згідно з якими зазначає, що подані позивачем докази не містять підтвердження отримання відповідачем [PERSON] суми кредиту та застосування ним при укладенні цього договору одноразового ідентифікатора. Позивач, усупереч вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України, не навів причин, які б свідчили про неможливість надання суду вказаних доказів з позовною заявою про стягнення заборгованості та неможливості їх подання разом із позовною заявою. Тому вважає, що подане клопотання не підлягає задоволенню, підстави для поновлення строку на звернення з ним відсутні, а надані додатково до суду докази не можуть бути прийняті судом до розгляду та покладені в основу ухваленого судового рішення. Також вказує, що наданий позивачем Моніторинг дій користувача в Інформаційно телекомунікаційній системі не є належним та допустимим доказом направлення та отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора, а також підписання ним кредитного договору за його допомогою. Цей документ створений позивачем самостійно та містить зведену інформацію, яка не підтверджується іншими матеріалами справи. Селфі з паспортом відповідача також є неналежним та недопустимим доказом, оскільки це фото не містить будь-яких відомостей про час та дату, коли воно було зроблене. Надані позивачем докази не відображають дійсної банківської операції щодо перерахування коштів позивачем відповідачу, оскільки відсутня будь яка інформація від банку-емітента карткового рахунку, на який здійснювалось перерахування грошових коштів у розмірі 15000,00 грн, зокрема інформація про дійсного власника вказаного карткового рахунку. Отже, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання позивачем умов договору щодо видачі кредитних коштів або доказів перерахунку коштів на картковий рахунок відповідача позивач не надав, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю. Вказує, що вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 «Про видачу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. ТОВ «Укр кредит фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. 22.05.2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1209-6777. Згідно з цим договором, який підписано позичальником одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А3068 на підставі якого відповідач отримала кредит, розмір кредиту становить 15000,00 грн, дата надання кредиту 22.05.2023. Згідно з п. 4.6 договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.8 договору, строк кредитування становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 16.03.2024 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 150000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 13500,00 грн. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивача повідомлено про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на карту отримувача/на картковий рахунок, вказаний ним в особистому кабінеті. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1209-6777 від 22.05.2023 року, 22.05.2023 року на рахунок відповідача № [NUMBER] зараховано кошти в розмірі 15000,00 грн. Цей рахунок також зазначений відповідачем в розділі 12 договору (Реквізити сторін). За твердженням позивача відповідач порушив умови договору, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 75000,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 15000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 60000,00 грн. Проценти нараховані в межах строку кредитування. Водночас за змістом позовної заяви позивач повідомив про те, що кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією на загальну суму 72375,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в розмірі 75000,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 1209-6777 від 22.05.2023», згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 75000,00 грн. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копію договору про відкриття кредитної лінії №1209-6777 та паспорт споживчого кредиту, правила надання кредитної лінії, довідку про перерахування коштів, довідку про перерахування суми кредиту, розрахунок заборгованості. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 639 ЦК України,\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова\~установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів. Позивач, подаючи до суду додаткові пояснення, подав також клопотання про витребування доказів. Надаючи оцінку цьому клопотанню щодо його відповідності нормам цивільного процесуального закону, суд зазначає, що це клопотання подане із пропуском встановленого строку для такої процесуальної дії. При цьому заявник не зазначив обґрунтування того з яких підстав, звертаючись до суду з цим позовом він письмово не повідомив суд про те, який доказ не може бути поданий до суду у встановлений законом строк з об`єктивних причин. Крім цього, подане клопотання не містить обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк та доказів існування об`єктивних причин, що не залежали від його волі, які цьому перешкодили. З огляду на це суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього клопотання. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. Надані позивачем докази відповідають вимогам процесуального закону щодо критеріїв достатності, достовірності та належності. За таких обставин у суду відсутні правові підстави не приймати їх до уваги. Виходячи зі змісту вказаних доказів суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах. За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі. Суд враховує, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений між відповідачем та позивачем. Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту; розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування. Суд встановив, що позичальник за допомогою інструменту ідентифікації пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Договір укладався дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Суд встановив, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Отже, укладання між сторонами правочину підтверджене належними та допустимими доказами, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. За таких обставин суд встановив, що договір позики укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін цього договору узгоджуються з вимогами ст.\~6,\~627 ЦК України\~та ст.\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки, порядок їх сплати. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів погодження сторонами договору умов про розмір та порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним, а також умови повернення отриманих у позику грошей та плати за користування ними. Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у\~ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин. Надані позивачем докази відповідають вимогам процесуального закону щодо критеріїв достатності, достовірності та належності. За таких обставин у суду відсутні правові підстави не приймати їх до уваги. Позивач стверджує, що він як кредитор свої зобов`язання за договором виконав та надав позичальнику кредит в обумовленому договором розмірі. Водночас відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язання. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору у цій справі. Суд бере до уваги, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти обставин отримання кредиту у вказаному позивачем розмірі, фактично не визнав обставини укладання договору на умовах, що у ньому зазначені, а також заперечує поти отримання кредитних коштів. Водночас, заперечуючи обставини укладання вказаного договору, відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень, обмежившись виключно запереченнями проти доказів, які надані позивачем до позову. Заперечуючи обставину отримання кредитних коштів, відповідач не надав суду належних та достатніх доказів на спростування вказаної обставини, яким, зокрема та не виключно може бути виписка з банківського рахунку боржника-відповідача. З огляду на це суд сприймає заперечення позивача критично та вважає їх безпідставними. Також відповідач не зазначив про те, що він здійснював будь-які сплати за цим договором, на надав доказів погашення заборгованості. Оскільки відповідач не повернув отримані в кредит та використані кошти у добровільному порядку, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах права позивача порушені і його вимога про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором є правомірною і обґрунтованою. Отже, вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за договором кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Щодо розміру заборгованості за процентами суд зазначає таке. Відповідач не визнає вимоги позову в частині нарахування процентів за межами строку кредитування, який сторони договору визначили під час його укладання. На підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за означеними кредитними договорами, позивач надав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості», який містить відомості про здійснені щоденні нарахування, суму заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами. З вказаних розрахунків суд встановив, що позивач здійснював нарахування відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору та в межах визначеного стоку кредитування (300 днів до 16.3.2024). Отже, протилежні доводи відповідача є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Крім цього, суд бере до уваги таке. 22.11.2023 року прийнятий\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ\~(набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту\~Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп. 6 п. 5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ\~IV\~Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп.13 п.5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ\~IV\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, починаючи з 24.12.2023 денна процентна ставка не може перевищувати 2,5%, з 22.04.2024 ? 1,5%, з 20.08.2024 ? 1%.

Outcome: dismissed