Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 25 липня 2025 року представник Котова С. М. в інтересах позивача Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №0193-1421\~від 01.07.2019\~в сумі\~8960\~(вісім\~тисяч дев`ятсот\~шістдесят)\~гривень та судових витрат. Свої вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] 01.07.2019 укладено Кредитний договір №0193-1421. Відповідно до умов Кредитного договору №0193-1421 Позичальнику надано кредит у сумі 7000 (сім тисяч) гривень, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 01.07.2019, на наступних умовах: строк, на який надається кредит - 14 календарних днів; термін платежу - 14.07.2019; нараховані проценти - 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень. Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. У свою чергу Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №0193-1421 від 01.07.2019 у зв`язку з чим станом на 14.07.2025 утворилась заборгованість в сумі 8960 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 7000 (сім тисяч) гривень та за відсотками - 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. Між ТОВ\~«УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС» та\~ТОВ «Новий\~Колектор» укладено\~Договір факторингу\~№УКФ-070824-1\~від 07.08.2024.\~На виконання\~умов зазначеного\~договору укладено\~Реєстр №1,\~згідно з\~яким відбулось\~відступлення права\~вимоги за\~Кредитним договором\~№0193-1421\~від 01.07.2019\~на залишок\~основної суми\~кредиту,\~відсотків,\~нарахованих за\~користування кредитом,\~та інших,\~передбачених договором\~платежів,\~боржником за\~яким являється\~ [PERSON] .\~На підтвердження\~зазначеного надано\~витяг з\~реєстру прав\~вимог №1\~(перша\~та остання\~сторінка,\~а також\~сторінка з\~реквізитами,\~що стосуються\~відповідача,\~конфіденційну інформацію,\~в тому\~числі персональні\~дані інших\~осіб,\~заретушовано).\~Позивачем на\~адресу відповідача\~направлено повідомлення\~про відступлення\~права вимоги\~за Договором\~факторингу №УКФ-070824-1\~від 07.08.2024,\~а також\~вимога про\~сплату заборгованості\~від 07.08.2024 (а.с.1-4). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 29 липня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.58). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Новий Колектор» (а.с.1-4). 24 листопада 2025 року до суду поступила заява про розстрочку виконання судового рішення від представника відповідача Черниш І. І., у якій зазначила, що [PERSON] не заперечує проти позовних вимог у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та визнає наявність зобов`язань перед ТОВ «Новий Колектор». Водночас, станом на сьогоднішній день [PERSON] тимчасово не має можливості здійснювати належну оплату кредиту у зв`язку з об`єктивними обставинами, що суттєво вплинули на його матеріальний стан. Обґрунтовує тимчасову неможливість виконання зобов`язань за кредитним договором через скрутне матеріальне становище, яке не дозволяє здійснювати належні платежі в повному обсязі та у визначені строки. Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України від 01.10.2025 [PERSON] перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу особи з інвалідністю ІІ групи в розмірі 2361,00 грн на місяць. Інших джерел доходу не має, офіційно не працевлаштований. Факт інвалідності підтверджується довідкою до акту МСЕК (психіатричне МСЕК), відповідно до якого [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, безтерміново. Це свідчить про наявність стійких розладів психічного здоров`я, що істотно обмежують його працездатність, соціальну адаптацію та здатність виконувати фінансові зобов`язання. Крім того, на утриманні [PERSON] перебувають троє дітей, що підтверджується посвідченням багатодітної сім`ї № [NUMBER] від 05.01.2011. Із довідки форми ОК-5 видно, що у [PERSON] відсутність стабільного заробітку та наявність лише поодиноких і незначних доходів. Таким чином, вважає, що наявність інвалідності, психічного захворювання, відсутність стабільного доходу та необхідність утримання дітей свідчать про об`єктивну неможливість відповідача належним чином виконувати зобов`язання за кредитним договором. Просить суд розстрочити виконання судового рішення у справі №451/1265/25 за позовом ТОВ «Новий Колектор» до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~терміном на\~10\~місяців з\~дня набрання\~законної сили\~рішення суду (а.с.90-92). Представник відповідача 24 листопада 2025 року подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та розстрочити виконання рішення терміном на\~10\~місяців з\~дня набрання\~законної сили\~рішення суду (а. с. 105-107). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 01.07.2019 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №0193-1421 (а.с.24-28). Відповідно до\~умов Кредитного\~договору №0193-1421\~від 01.07.2019 Позичальнику надано кредит у сумі 7000 (сім тисяч) гривень, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту від 01.07.2019, на наступних умовах: строк, на який надається кредит - 14 календарних днів; термін платежу - 14.07.2019; нараховані проценти - 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень (а.с.12,24-28). Згідно з п. 1. Договору за цим Договором Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом. Пунктом 4 встановлено, що протягом строку Кредиту розмір процентів складає 2 % (два відсотка) від Суми Кредиту за кожен день користування. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Позичальнику Суми Кредиту до закінчення визначеного Кредитним Договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. Відповідно до п. 5 Договору сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) для Позичальника складає 128.00 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 8960 грн та включає в себе проценти за користування Кредитом 28.00 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 1960 грн (у грошовому вираженні). Якщо визначена п. 4 - 5 Кредитного Договору процентна ставка є меншою ніж 2 % (два відсотки) від Суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого Терміну (включно)), Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити за весь період користування Кредитом проценти у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування Кредитом, починаючи з моменту отримання Кредиту, як зазначено в п. 7 цього Договору. Відповідно до Правил надання коштів у кредит, що є додатком до Кредитного договору та разом складають єдиний договір, заявник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття оферти (акцепт) щодо укладення Договору в електронній формі (в рамках Інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитодавця) в Особистому Кабінеті Заявника/Позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний Заявником/Позичальником в Заявці, що вважається підписанням Договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказані дії [PERSON] підтверджуються моніторингом його дій в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (а.с.29,30,31). 07.08.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу №УКФ-070824-1 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №0193-1421 від 01.07.2019 (а.с.15-19). Згідно з п. 2.1 зазначеного Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги грошові кошти за плату в порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до п. 3.1.3 зазначеного Договору факторингу, сторони домовилися, що Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. Разом з правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на моменту переходу цих прав. На виконання\~умов Договору\~факторингу №УКФ-070824-1\~від 07.08.2024\~укладено Реєстр\~Боржників №1\~від 07.08.2024,\~згідно з\~яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8960 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень (а.с.34-35). Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №0193-1421\~від 01.07.2019 становить 8960 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень,\~яка складається\~зі: 7000 (сім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень - заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за Договором №0193-1421 від 01.07.2019 станом на 07.08.2024 (а.с.36-55) та довідкою ТОВ\~«Новий Колектор»\~про розмір\~простроченої заборгованості\~за Кредитним\~договором №0193-1421\~від 01.07.2019\~станом на\~14.07.2025 (а.с.11). Позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за Договором факторингу №УКФ-070824-1 від 07.08.2024 (а.с.8,33), а також вимога про сплату заборгованості від 07.08.2024 (а.с.8,33-зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позиція суду Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Із огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19. На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом на підставі зазначеної вище ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Відповідач [PERSON] неналежно виконував зобов`язання за Кредитним договором №0193-1421 від 01.07.2019, тому заборгованість відповідача становить 8960 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень,\~яка складається\~зі: 7000 (сім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень - заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, позивач ТОВ «Новий Колектор» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором №0193-1421 від 01.07.2019 на підставі Договору факторингу №УКФ-070824-1 від 07.08.2024. На день розгляду справи зазначена вище заборгованість відповідачем не погашена. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем наведені розрахунки не заперечено, власних не проведено, доказів їх неправильності не надано. З огляду на зазначене, у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача таку заборгованість. За правилами ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Із ч. 3 ст. 435 ЦПК України видно, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно із ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. У той же час, згідно із ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 № 8 eстановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду потрібно враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд установив, що у відповідача немає можливості сплатити розмір заборгованості в повному обсязі на цей час, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, його умови та характер праці - посильна домашня праця, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України, отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю ІІ групи в сумі 2361,00 грн та інших джерел доходу не має, офіційно не працевлаштований, на утриманні\~ [PERSON] \~перебувають троє\~дітей та він має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей (а.с.96-100). Оцінюючи наявні у справі докази, а також ураховуючи введений на території України правовий режим воєнного стану, та те, що відповідач бажає виконати рішення добровільно, суд вважає що наявні підстави для розстрочення рішення суду, тому заяву представника відповідача\~Черниш І.\~І.\~про розстрочення\~виконання судового\~рішення необхідно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат Як видно\~з матеріалів\~справи,\~позивач просить\~також стягнути\~з відповідача\~судовий збір\~у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з приписів ст. 137 ЦПК України. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень надав копію Договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 2 липня 2024 року (а.с.14), копію Додаткової Угоди №4 до Договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 2 липня 2024 року (а.с.20); копію Додаткової Угоди №17 до Договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 2 липня 2024 року (а.с.21); копію Додаткової Угоди №19 до Договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 2 липня 2024 року (а.с.22); копію звіту про виконану роботу від 22 липня 2025 року (а.с.23). Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч. 6 ст. 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Судом встановлено, що відповідач надав підтверджуючі документи про те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, а саме посвідчення, серії [NUMBER] від 13.03.2018 (а.с.97,97-зворот), та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №609348 від 22.12.2024 (а.с.97,97-зворот), що підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про\~судовий збір». Оскільки відповідач звільнений від судового збору, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави\~у порядку ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи наведене вище, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

Outcome: approved