Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

21.05.2025 року позивач в особі свого представника за електронною довіреністю Лебідь Карини Віталіївни засобами електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №480519-КС-004 від 01.02.2024 року з урахуванням додаткової угоди №1 до вказаного договору від 01.02.2024 року у сумі 39087,22 грн. станом на 29.04.2025 року, з яких 9000,00 грн. - сума прострочених платежів за тілом кредиту, 28737,22 грн. - сума прострочених платежів по процентах та 1350,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією, а також 2422,40 грн. - судовий збір за розгляд справи у суді, з урахуванням того, що строк кредиту склав 24 тижнів та сплинув 18.07.2024 року. Крім цього, позивач на підтвердження факту перерахування кредитних коштів у розмірі 9000,00 грн. відповідачу просив суд витребувати у АТ КБ «Приватбанк» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 01.02.2024 року (дата видачі кредиту) по 18.07.2024 року (дата закінчення терміну кредитування). В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 22.05.2025 року вказана позовна заява була залишена без руху через не виконання позивачем вимог ч.7 ст.43 та ч.1 ст.177 ЦПК України щодо повідомлення відповідача про наявність справи у суді переде зверненням до суду (а.с.75). 26.05.2025 року на адресу суду надійшла заява позивача в особі представника в порядку самопредставництва юридичної особи, в якій вказана особа усунула відповідний недолік позовної заяви, надавши суду нову редакцію позовної заяви із вірною адресою місця проживання відповідача та надавши докази направлення копії позовної заяви відповідачу у порядку ч.7 ст.43 та ч.1 ст.177 ЦПК України (а.с.79-90). Ухвалою судді від 16.06.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін з наданням часу сторонам у справі для подання усіх заяв по суті позову та частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» щодо зарахування на картку відповідача коштів від позивача, встановлено появу у відповідача електронного кабінету в електронному суді (а.с.91-92). Позивач, його представниця та відповідач вказану ухвалу отримали засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.94-96). 05.08.2025 року з АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ухвали судді від 16.06.2025 року про відкриття провадження надійшов лист, в якому суб`єкт витребовування повідомив про те, що карта відповідачу емітувалася та 01.02.2024 року на неї не було зараховано 9000,00 грн. від позивача (а.с.101). Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 01.02.2024 року між відповідачем та позивачем був укладений в електронній формі договір № 480519-КС-004 про надання кредиту, відповідно до норм якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. строком на 24 тижні до 18.07.2024 року зі сплатою фіксованої зниженої процентної ставки у розмірі 1,15013387% або стандартної процентної ставки у розмірі 2,00% на день на загальну суму кредиту зі сплатою комісії на користь позивача у розмірі 900,00 грн. за сам факт надання кредиту. Вказаний договір був підписаний відповідачем одноразовим електронним підписом (а.с.21-25). Кошти у розмірі 6000,00 грн. були перераховані відповідачу на його банківську карту у АТ КБ «Приватбанк» 01.02.2024 року, що підтверджується довідкою про перерахування коштів відповідачці ТОВ «Профітгід» без номера та дати на виконання вимог договору з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 року (а.с.49). 01.02.2024 року між сторонами в електронній формі було укладено додаткову угоду №1 до договору №480519-КС-004 про надання кредиту, зокрема, в якій було збільшено розмір кредиту на 3000,00 грн. до 9000,00 грн., збільшено розмір комісії на 450,00 грн. до 1350,00 грн. загалом, визначено новий загальний розмір кредиту та процентів за його користування. Вказана додаткова угода також була підписана відповідачем одноразовим електронним підписом (а.с.39-40). Кошти у розмірі 3000,00 грн. були перераховані відповідачу на його банківську картку у АТ КБ «Приватбанк» 01.02.2024 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансової компанії «Єлаєнс» від 04.05.2025 року без номера на виконання вимог договору з переказу коштів №41084239_14/12/17. Саме тому АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що переказу у розмірі 9000,00 грн. відповідачу 01.02.2025 року не було, оскільки було два переводи на 6000,00 грн. та 3000,00 грн. двома платежами від двох різних операторів грошових переказів. Враховуючи викладене, суд приймає позицію позивача, що кошти відповідачу були нараховані у повному обсязі 01.02.2024 року у сумі 9000,00 грн. за самим кредитним договором та додаткової угодою до нього. Слід зазначити, що правила надання споживчих кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» від 04.10.2023 року, які набрали чинності 09.10.2023 року (а.с.52-59) судом до уваги як частина кредитного договору не приймаються, оскільки не містять підпису відповідача, а відповідно не містять його згоди на застосування вказаних правил у правовідносинах із позивачем. Теж саме стосується і долученого до позовної заяви паспорту споживчого кредиту від 01.02.2024 року, оскільки він не є частиною кредитного договору та мав строк своєї дії один день до 02.02.2024 року (а.с.36-38). Тому при розгляді справи суд використовує виключно кредитний договір та додаткову угоду №1 до нього, які відповідач підписав та з умовами яких погодився. Судом встановлено, що розрахунок заборгованості позивач провів з урахуванням строку дії договору, врахувавши відсутність платежів з боку відповідача та застосувавши проценти, які відповідають вимогам п.17 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», а тому в частині тіла кредиту та нарахованих процентів суд розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, приймає та вважає його таким, що відповідає вимогам діючого законодавства та умовам укладеного між сторонами договору. В той же час суд зазначає, що як стягнення, так і взагалі нарахування відповідачу комісії, не може бути враховано у розрахунках, оскільки відповідна вимога є нікчемною, яка не може бути встановлена для даних кредитних правовідносин, хоча позивач має право на її нарахування у порядку ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Умова про сплату комісії дійсно передбачена у самому кредитному договорі та додатковій угоді до нього, які відповідач підписав, однак її розмір встановлено без уточнення найменування конкретних послуг, за які вона передбачена. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про оплату за послуги позивача, які за законом повинні надаватись безоплатно (видача кредиту), суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією в сумі 1350,00грн. не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 37737,22 грн., з яких 9000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту та 28737,22 грн. - сума прострочених платежів по процентах, замість 39087,22 грн. заявлених до стягнення, що складає 96,55% від заявлених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 96,55% від первинно заявлених позовних вимог, з відповідача слід стягнути 96,55% від сплаченого позивачем судового збору з понижуючим коефіцієнтом, що складає 2338,83 грн. із сплачених позивачем 2422,40 грн. Іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial