Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 13.08.2024 із Широківського районного суду Дніпропетровської області до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана цивільна справа на підставі Розпорядження в.о. Голови Широківського районного суду Дніпропетровської області № 831 від 29.07.2024. Так, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 27.06.2001 по день реєстрації шлюбу 15.12.2006; визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , набуту за час спільного проживання. Позов обґрунтовано обставинами: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2006 по 21.12.2020. Разом з цим, проживали однією сім`єю до реєстрації шлюбу з 03 січня 2000 року. За час спільного проживання була придбана квартира [ADDRESS] . Позивач стверджує, що квартира придбавалась за рахунок коштів, отриманих нею від продажу квартири її матері. Позиція відповідача Відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, стверджує, що квартира була придбана за його власні кошти, на що він брав у банку кредит. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 07.10.2021 від представника позивача надійшла вказана позовна заява до Широківського районного суду Дніпропетровської області. 16.11.2021 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд проводити у порядку загального позовного провадження. 12.01.2022 надійшов відзив на позовну заяву. 29.07.2024 на підставі Розпорядження в.о. Голови суду цивільна справа була передана на розгляд Інгулецькому районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 13.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято до свого провадження вказану цивільну справу. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 15.12.2006 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №309. Рішенням Широківського районного суду від 21.12.2020 у справі № 197/704/20 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. 07.04.2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири придбав об`єкт нерухомого майна (трикімнатну квартиру загальною площею 78,4 кв.м., в тому числі житловою 52,5 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . За умовами договору покупець сплатив продавцям до підписання цього договору 8479 грн, а 19721 грн зобов`язується передати, а покупці зобов`язуються прийняти готівкою не пізніше 17 квітня 2004 року. Позивач стверджує, що разом із відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 03 січня 2000 по 09 березня 2010. А також стверджує, що кошти на придбання зазначеної квартири були отримані з продажу квартири, яка належала матері позивача [PERSON] , але за спільним рішенням позивача та відповідача квартира була зареєстрована на ім`я відповідача. Водночас відповідач стверджує, що квартира була придбана за його власні кошти, на що він брав у банку кредит, про що долучив довідку від 13.08.2025 № UC7TE1LCH1Q6L7V4. Згідно з цією довідкою кредитний договір був укладений 21.04.2004, дата закриття кредиту 19.06.2007. Зі сторони позивача у судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON] , з позивачем знайома, остання є племінницею свідка. Повідомила суду, що їй відомо, що її покійна сестра (мати позивача) продала свою квартиру, а позивач та відповідач за ці кошти придбали квартиру у смт Широке. В квартиру було придбано багато різних речей. Свідок підтвердила, що позивач з відповідачем жили разом до реєстрації шлюбу з 2001 року. Свідок [PERSON] , син позивача, повідоми суду, що пам`ятає відносини між матір`ю та вітчимом, відповідач займався його вихованням з 10 років. Зазначив, що познайомився з відповідачем, коли повернувся з літнього лагеря, відповідач зустрів його з потягу. Свідку відомо, що відповідач був зареєстрований у гуртожитку лише з метою отримати квартиру від підприємства. З понеділка по п`ятницю на час навчання проживали усі разом з позивачем та відповідачем, на вихідних свідок був у бабусі. Постійно вели побут разом, всі відпочинки було спільні. Підтвердив спільний побут з 2001 року до 2006 року. Свідок [PERSON] повідомив суду, що сторін знає з 2003 року, мешкали по сусідству. Мали дружні стосунки, підстав їх оговорювати немає. На той момент вони мешкали разом у одній квартирі, також з ними мешкала мама [PERSON] і її син [PERSON] . Суперечок, сварок між ними не було. Був свідком на їхньому весіллі. Вважав їх однією сім`єю, бачив їх разом, коли купували продукти в магазині, на ринку. Свідок [PERSON] пояснила суду, шо знайома з сином позивача з 2004, сторін знала як батьків [PERSON] . Думала, що [PERSON] рідний батько [PERSON] . [PERSON] разом відпочивати, багато часу проводили разом. [PERSON] брав путівки на відпочинок, де і ми з [PERSON] відпочивали. За сторони відповідача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснив, що з 2002 року до 2007 року працював на Арселормітал керівником дільниці, відповідач був його підлеглим. Відповідач проживав у гуртожитку, свідок часто забирав його з гуртожитку, щоб підвезти до роботи. Відповідач збирався брати кредит у підприємства на купівлю квартири. Свідок [PERSON] повідомив, що працював на підприємстві «Югок» та отримав квартиру в смт. Широке, на роботу їздили робочим автобусом разом з відповідачем. З відповідачем завжди мали адекватні відносини, позивача знає приблизно з 2010 року. Щодо купівлі квартири, знає, що відповідач брав кредит в банку. Відповідач повідомляв, що це саме його квартира. У судове засідання, призначене для ухвалення та проголошення рішення суду, сторони не з`явились, про місце, час, дату повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1, ч.5\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. За загальним правилом, застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Водночас суд не може встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 (до набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, вирішувалися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність». Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року в справі № 641/7033/18; від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц; від 19 березня 2020 року в справі № 303/2865/17. Досліджені судом докази, а також показання свідків, допитаних у судовому засіданні, демонструють достатній рівень достовірності та переконливості, за якого суд може визнати факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу доведеним. Суд враховує, що невдовзі після спільного проживання сторони зареєстрували шлюб, що свідчить про динаміку розвитку стосунків як подружжя. Було би не об`єктивно стверджувати, що відносини сторін як чоловіка та дружини розпочинаються виключно в день реєстрації шлюбу. Очевидно, що сторони ідентифікували себе як чоловік та дружина ще до реєстрації шлюбу 15.12.2006. Наприклад, на це вказує заява позичальника № DNH4KP70190500, підписана відповідачем 25.09.2005, де у розділі сімейний стан останній зазначив у якості дружини [PERSON] , соціальний статус якої працює. Посилання відповідача на факт реєстрації у гуртожитку з 02.11.2001 по 07.06.2007 немає нічого спільного з фактом проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, відповідач був зареєстрований у гуртожитку навіть після реєстрації шлюбу, а тому суд критично ставиться до показань свідка зі сторони відповідача, який стверджував факт постійного проживання відповідача у гуртожитку. Суд бере до уваги також те, що позивач стверджувала, що продаж квартири, яка належала її матері, відбувався саме з метою придбати спірну квартиру, в якій згодом почали проживати сторони. Вказане підтверджується показаннями не одного свідка з числа близьких родичів. Суд бере до уваги, що відповідач стверджував, що брав кредит на придбання спірної квартири, в якій згодом почали проживати сторони. Водночас в довідці, яку надає відповідач дата кредитного зобов`язання зазначається 21.04.2004, в той час як за умовами договору покупець 19721 грн зобов`язується передати, а покупці зобов`язуються прийняти готівкою не пізніше 17 квітня 2004 року. Тобто, суд дійшов висновку, що сторони, кожен окремо, вчиняли дії в інтересах майбутньої сім`ї, а тому вважає за можливе встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, застосувавши презумпцію спільності майна подружжя. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Враховуючи, що представник позивача не просив здійснити розподіл судових витрат, суд вважає за можливим покласти судовий збір на позивача.

Outcome: partial