Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У липні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 11 червня 2024 року банк уклав з відповідачем кредитний договір б/н, відповідно до якого надав останньому на споживчі потреби кредит у розмірі 43\~000 грн зі строком користування коштами протягом 36 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 11 червня 2027 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 18 % річних. У разі невиконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів останній або за відповідною вимогою кредитодавця, або самостійно починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку дії договору або виконання зобов`язань, зобов`язався достроково повернути кредит з нарахованими процентами, сплатити проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання у розмірі 60 % річних від простроченої заборгованості, а також неустойку (пеню) у розмірі 15 % від суми простроченої заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 19 травня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 44\~481,12 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 40\~611,12 грн; - заборгованість за процентами 3 870 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача Ніколенко В.В. не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 11 червня 2024 року банк уклав з відповідачем кредитний договір б/н, відповідно до якого надав останньому на споживчі потреби кредит у розмірі 43\~000 грн зі строком користування коштами протягом 36 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 11 червня 2027 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 18 % річних. У разі невиконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів останній або за відповідною вимогою кредитодавця, або самостійно починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку дії договору або виконання зобов`язань, зобов`язався достроково повернути кредит з нарахованими процентами, сплатити проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання у розмірі 60 % річних від простроченої заборгованості, а також неустойку (пеню) у розмірі 15 % від суми простроченої заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно\~ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ч. 1 ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник, погодившись з ними, підписав договір за допомогою простого електронного підпису. Таким чином, [PERSON] набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з АТ КБ «ПриватБанк». Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики (у тому числі, за відповідною вимогою кредитора, достроково) разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки, сплатити неустойку, проценти та інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в той час як позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника, станом на 19 травня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 44\~481,12 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 40\~611,12 грн; - заборгованість за простроченими процентами 3 870 грн. Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком в частині заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у зв`язку з наступним. Як вбачається з кредитного договору (п. 1 договору, додаток №1 до договору (графік платежів)), сторони узгодили умову про повне повернення позичальником кредиту протягом 36 місяців з моменту укладення договору, тобто до 11 червня 2027 року. Сторони також узгодили повернення кредиту рівними частинами щомісячно відповідно до узгодженого графіку. Таким чином, встановлений у кредитному договорі строк кредитування на час розгляду справи не сплив. Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань) протягом 30 календарних днів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав - ні. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він містить умову щодо права кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі у разі порушення позичальником взятих на себе зобов?язань. При цьому, не можуть бути застосовані умови кредитного договору (п. 1) про те, що у разі невиконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів останній, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку дії договору або виконання зобов`язань, зобов`язаний достроково повернути кредит з нарахованими процентами (тобто фактично без попередньої вимоги кредитора), оскільки такі умови суперечать вимогам ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». А відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, підлягають застосуванню умови п. 3.3.2 кредитного договору про обов?язок кредитодавця попередньо повідомити позичальника про дострокове виконання зобов?язань у сукупності з аналогічними положеннями ч.\~4\~ст.\~16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування». Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що АТ КБ «ПриватБанк» пред?являв позичальнику вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, зокрема надсилав [PERSON] таку вимогу в передбаченому порядку та що останній її отримав. За встановленого, вимога АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом (тілом кредиту), термін повернення якого станом на 19 травня 2025 року (в межах вимог) не настав, є передчасними до виконання позивачем вимог, передбачених ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Тому, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», окрім нарахованих банком процентів, підлягає стягненню лише встановлена судом (прострочена) заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що утворилася станом на 19 травня 2025 року, у розмірі 10 749,96 грн (13 138,84 грн (розмір кредиту, що згідно графіку платежів підлягав поверненню позичальником станом на 19 травня 2025 року) 2 388,88 грн (сума внесених позичальником коштів, розподілена банком на погашення заборгованості за кредитом)). Тому встановлена судом заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 796,24 грн судового збору.

Outcome: partial