Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року задоволено позов Позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Під час ухвалення рішення суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем. 04 листопада 2025 року позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, поданою представником позивача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 9500 грн та витрати на оплату судового збору у сумі 968,96 грн. Відповідач у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення просить заяву позивача задовольнити лише в частині оплати судового збору 968,96 грн. Заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 9500 грн, оскільки позивачем йому не був запропонований досудовий порядок врегулювання питання щодо визнан6ня батьківства; позов він визнав, що не призвело до затягування справи та сприяло її швидкому розгляду і, відповідно, зменшило витрати позивача; він особисто теж поніс витрати на оплату правничої допомоги. Враховуючи положення ч.3 ст.270 ЦПК України, питання про судові витрати суд вирішує без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. За положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За приписами до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved