Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

10 жовтня 2025 року заявник, в інтересах якого діяла адвокат Гавловська Юлія Вікторівна, звернулася до суду через підсистему Електронний суд з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просила встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою Центральногорайонного судуміста Миколаєва від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження. Відповідно до ч. 3ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 30.10.2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника управління ДМС України в Миколаївській області, в яких просять вирішити \~ \~ \~ \~справу \~ \~ \~ \~на \~ \~ \~ \~розсуд \~ \~ \~ \~суду та надають змістовні роз`яснення діючого законодавства. В судовому засіданні [PERSON] , суду пояснила, що народилася та все життя прожила в миколаєві, отримувала в січні 1991 року паспорт, але це був паспорт громадянина УРСР. Згодом вона загубила паспорт і наразі вирішила його поновити. Вона навчалася в Тернівській школі, працювала станом на 1991 рік листоношею, потім працювала продавчинею, але не офіційно. До 2009 року і від народження проживала та була зареєстрвона в будинку [ADDRESS] , а зараз проживає в будинку матері та вітчима по тій же вулиці, але не маючи паспорта не може зареєструвати своє місце проживання. В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити: встановити фактпостійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення вказаних фактів необхідно заявниці для підтвердження належності [PERSON] до громадянства України та в подальшому отримання нею паспорта громадянина України. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області в судовому засіданні не заперечувала проти вимог заяви, просила вирішити справу у відповідності до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з п. 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи встановлено: Свідоцтвом про народження [NUMBER] (повторного), виданого 17.11.2003 р. Тернівською сільською радою Центрального району м. Миколаєва відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва, Україна, актовий запис № 9 підтверджується, що заявниця - [PERSON] народилась [INFO] у м. Миколаєві. ЇЇ батьками є: [PERSON] (національність болгарин) та [PERSON] (національність українка). 15.06.2018 р. мати заявниці уклала повторний шлюб з [PERSON] , прізвище залишила [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий виконкомом Цибулівської селищної ради Монастирищенського району Черкаської області. По досягненню 16-річного віку (1991 рік) [PERSON] була зареєстрована у будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги. У 2009 році, за рішенням суду [PERSON] було знято з реєстрації. З довідки Миколаївської гімназії № 16 № 250 від 24.10.2023 р. вбачається, що заявниця з 01.09.1981 року по 30.05. 1990 року навчалася в Миколаївськiйсереднiйшколi №16 та отримала Свідоцтво про закінчення 9 класів. У відповідності до довідки Миколаївської дирекції українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 03.12.2003 р. \~ \~ \~ \~, вбачається, що [PERSON] працювала листоношою по доставці телеграми з 01.09.1991 р. по 10.09.1991р.; з 07.12.1994 р. по 10.12.1994 р. Отже з наданих заявницею документів, судом встановлено, що [PERSON] народилася в м. Миколаєві, з 01.09.1981 року по 30.05. 1990 року навчалася в Миколаївськiй середнiйшколi №16 та працювала по закінченню школи на ДП «Укрпошта». З 1991 р. по 2009 рік була зареєстрована у [ADDRESS] , отже постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.Також зв`язок проживання заявниці на території України, вже після проголошення Незалежності, підтверджується довідкою ДП «Укртелеком», де працювала [PERSON] . При зверненні [PERSON] до Центрального у м. Миколаєві відділу ДМС України в Миколаївській області з заявою про оформлення паспорту громадянина України, отримано відповідь від 30.07.2025 р. про те, що її належність до громадянства України не встановлена, у звязку з чим необхідно звертатись до суду за встановленням юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. або за встановленням юридичного факту постійного проживання на території України станом 13.11.1991 р. Отже підставою звернення до суду [PERSON] стало неможливість реалізації її прав щодо отримання паспорту громадянина України в інший спосіб, окрім звернення до суду, про що наголошено з відповіді відділу ДМС від 30.07.2025 р. Під час судового засідання, свідком [PERSON] підтверджено факт безперервного проживання [PERSON] на території України у м. Миколаєві з 1980-років, навчання в Миколаївськiй середнiй школi №16 та проживання в мікрорайоні Тернівка у м. Миколаєві разом зі своє матір`ю [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року справі № 302/991/19, провадження № 61-1128св20, висловив правову позицію, згідно якої, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно\~із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Зазначена правова позиція вбачається з постанови Верховного Суду № 511/2413/19 від 06 листопада 2023 року. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни з СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року;постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджено Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» № 215 в редакції від 30.05.2012 р. визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживатина території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Тому, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що звернення заявника є обґрунтованим, обставини, наведені ним, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи та є передбачені законом підстави для задоволення заявлених вимог заяви, відповідно підлягають задоволенню.

Outcome: approved