Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

13 жовтня 2025 року позивач, через свого представника, адвоката Бринь А.А., звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.12.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис №\~2093. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, судове засідання призначено на 18.11.2025 (а.с. 25-26). 18 листопада 2025 року на адресу суду, через систему «Електронний суд» від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 46-49). У судове засідання, призначене на 18.11.2025, сторони не з`явились, явки своїх представників не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, розгляд справи просили проводити без їх участі (а.с. 3, 47). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Із свідоцтва\~про одруження\~серії [NUMBER] ,\~виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Остріг, Рівненської області та [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Квасилів, Рівненського району, Рівненської області, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.12.2003, про що зроблено актовий запис №\~2093 (а.с.\~19). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу стали розбіжності у поглядах, відсутність взаєморозуміння між сторонами. Зазначає, що через вимушені обставини позивач значну частину часу перебуває за межами України. Відтак, тривале роздільне проживання, відстань та різні життєві погляди остаточно віддали подружжя одне від одного. Сторони спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, спільна дочка досягла повноліття і також проживає окремо, відтак збереження шлюбу, який носить лише формальних характер, суперечить їх інтересам. Відповідач у відзиві на позовну заяву, вимоги про розірвання шлюбу підтримав. Зазначив, що подальше спільне життя та збереження шлюбу дійсно неможливе, оскільки шлюбні відносини тривалий час припинені, спільне господарство не ведеться, спільний бюджет не формується, неповнолітніх дітей, як і спорів щодо поділу майна немає. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У постанові від 09.09.2020 у справі № 572/2515/15-ц Верховний Суд вказав, що «відповідно до частини четвертої статті\~206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Отже, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17. Частиною 1\~ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України\~(надалі СК\~ України) визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладеною у постанові № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) від 15.01.2020. Відповідно\~ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у змісті позовної заяви просила залишити прізвище « [PERSON] ». Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зазначені сторонами причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову\~на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №\~E9AX-E78X-TMAE-PBTE від 09.10.2025 (а.с. 4), який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 22). З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 605 грн. 60 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), та на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 605 грн. 60 коп. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). На підставі наведеного та

Outcome: approved