Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №187924 від 16.04.2021 року у розмірі 15 840,00 грн., стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.04.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 187924 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 3000,00 гривень. Дата надання кредиту: 16.04.2021 року. Строк кредиту :30 днів Валюта кредиту: UAH Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 15 840,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3 000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 12 840,00 грн. На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). 16.04.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3 000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. Разом з тим, 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого, а також додаткової угоди, ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. В тому числі відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 04.07.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 06.08.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Хворост Дарії Михайлівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/4690/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Забезпечено проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача [PERSON] - адвокату Хворост Дарії Михайлівні через систему «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса -[INFO] 08.08.2025 року на адресу суду за вх. №21477 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Хворост Д.М. надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7 500,00 грн. У відзиві представник відповідача зазначила, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. З копії індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 16.04.2021 року слідує, що між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем був укладений договір про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п.1.1 товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених, цим договором. За п.1.2 кредит надається строком на 30 днів тобто до 15 травня 2021 року, строк дії договору 30 днів. Згідно п.1.3 за користування кредитом, клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. За п.1.4 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Як вбачається із сталої судової практики Верховного Суду, належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем коштів, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Однак надана позивачем виписка з особового рахунку не є випискою з карткового (банківського рахунку), оформленою відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», вона не фіксує господарські операції, а тому не може бути доказом кредитної заборгованості відповідача у розумінні зазначених вище положень закону. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення на користь відповідача господарських операцій, зокрема перерахунку кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав. Посилання позивача на наявність виписки з особового рахунка за Кредитним договором №187924 та інформаційної довідки без дати і яка «підписана кваліфікованим електронним підписом» як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Більш того, з умов Договору №187924 вбачається, що строк дії договору становить 30 днів та сторони погодили проценти за користування кредитом у розмірі 2% на добу. Відтак, виходячи із суми кредиту 3000 грн., загальний розмір процентів за користування кредитом складає 1800 грн. Вказане також підтверджується і Додатком 1 до Договору №187924. Однак позивач вказав, що прострочена заборгованість за відсотками становить 12840 грн. При цьому позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Навіть при доведені позивачем факту видачі кредиту, позивач не мав права нараховувати відсотки поза межами строку кредитування. Матеріли справи не мають детального розрахунку заборгованості, отже є незрозумілим за який період нарахована заборгованість. З копії договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року слідує, що ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГО» уклали договір факторингу до умов якого, ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГО» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГО» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги та становиться кредитором. Загальна сума перерахувань від ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГО» до ТОВ «ЗАЙМЕР» за договором факторингу №01-17/02/2022 становить 202128,71 грн. (155 989,54 грн. + 4 000,00 грн. + 42 139,17 грн. = 202 128,71 грн). Отже, на думку представника відповідача, позивач не довів переходу до нього права вимоги за Договором №187924 від 16.04.2021 року. При цьому позивач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про витребування з банку-емітенту картки відомостей щодо належних відповідачу карток та руху коштів по рахунку. Стороною позивача не було надано доказів про отримання відповідачем від первісного кредитора, кредитних коштів, які б підтверджували факт виконання зобов`язання первинного кредитора, перед відповідачем стосовно укладеного договору. 12.08.2025 року представником позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу суду за вх. №21924 подано відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважає позовні вимоги обґрунтованими належними доказами, які додані до позову, як щодо надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачу, щодо пролонгації нарахування відсотків за договором, так і щодо відступлення права вимоги, у зв`язку з чим відзив сторони відповідача просить залишити без розгляду та задоволення. Крім того представник позивача заявляє про не співмірність заявленої відповідачем вартості виконаних робіт щодо надання правової допомоги, з огляду на малозначність справи. Окремо представником позивача адвокатом Пархомчук С.В. подано заяву про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Хворост Д.М. надала вступне слово, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, не заперечуючи сам факт підписання договору відповідачем, однак посилаючись на обставини, викладені у відзиві, зокрема, на те, що факт видачі кредиту відповідачу не підтверджено позивачем належними, достатніми і допустимими доказами, в свою чергу просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7 500,00 грн. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності з урахуванням обставин, викладених у відповіді на відзив. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши заяви по суті справи і надані письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 16.04.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 187924 про надання фінансового кредиту який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), надісланого на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 16-18). Відповідач [PERSON] підписала Кредитний договір № 187924 від 16.04.2021 року електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора АV1618 (дата: 16.04.2021 року), що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 12). Відповідно до умов індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №187924 від 16.04.2021 року сума кредиту - 3000 грн., що закріплено в п.1.1 Згідно з п.1.2 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.05.2021. Строк дії договору 30 днів. Але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. Відповідно до пунктів 1.3-1.4 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Згідно з п.1.6. договору датою укладення цього договору вважається дата перерахунку грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Відповідно до п.2.1. сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с.16-19). Згідно з додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №187924, який містить графік розрахунків, строк кредитування - 30 днів, сума кредиту 3000 грн., фіксована процентна ставка на день - 2%, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1800 грн., до сплати (всього) 5250 грн. При цьому у разі наявності прострочення сума нарахованої пені визначається шляхом множення кількості днів прострочення на 5% (а.с. 19). За змістом підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРофітГід» підтверджує, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-1 ввід 30.09.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПРофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: 16.04.2021, платник ТОВ КЛАЙ ІНВЕСТ сума переказу 3000,00 грн., номер платіжної картки отримувача [NUMBER] , призначення переказу видача кредиту 187924. Між за даними вказаного підтвердження неможливо ідентифікувати отримувача, а також зробити висновок, що саме ТОВ «ЗАЙМЕР» здійснило переказ на картку [PERSON] (а.с. 32). 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №01-17/02/2022 та Додаткову угоду до Договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022 року, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с. 11, 20-24, 23-31). 14.04.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сформувало на адресу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій пропонується боржнику сплатити суму боргу за кредитним договором в сумі 15840,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3000,00 грн. і з заборгованості за комісіями та відсотками 12840,00 грн. (а.с.9). Між тим згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором №187924 за підписом директора ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», станом на 16.04.2025 року заборгованість за Кредитним договором не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало, сума вихідного залишку за кредитним договором 187924 від 16.04.2021 за період 16.04.2021 - 16.04.2025 становить 15 840,00 грн. і складається з: простроченого тіла кредиту 3000,00 грн. та прострочених відсотків в розмірі 12 840,00 грн. (а.с. 10). До відповіді на відзив представником позивача додатково додано розрахунок заборгованості за договором №187924 від 16.04.2021 року за підписом директора ТОВ «ЗАЙМЕР» за період з 16.04.2021 року по 16.02.2022 року (а.с.94-100), згідно з яким сума кредиту складає 3000,00 грн., відсотки по кредиту - 1800,00 грн., прострочені відсотки - 11040,00 грн. (розмір останніх з 16.01.2022 року не збільшувався). Між тим, такий розрахунок не збігається з наведеними вище даними в документах, складених ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», в частині розбивки та найменування відповідних складових загальної суми боргу, що суперечить як змісту кредитного договору так і принципу правової визначеності. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З урахуванням викладеного будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. При цьому, відповідно до положень ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що Кредитний договір № 187924 від 16.04.2021 року, укладений у формі електронного документу з електронними підписами ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Однак в підписаному сторонами договорі відсутні повні данні щодо відкритого (наявного) карткового рахунку відповідача, зазначена лише маска картки № [NUMBER] . При цьому матеріали справи не містять жодних доказів виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісним кредитором) своїх зобов`язань перед відповідачем за Кредитним договором №187924 від 16.04.2021 року і належності вказаного рахунку № [NUMBER] відповідачу. Тобто, позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не надав суду належних та допустимих доказів здійснення транзакції у розмірі 3 000,00 грн. ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісним кредитором) на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на картковий рахунок відповідача вказаної суми кредиту. Додане до позовної заяви «підтвердження» не усуває вказану невизначеність, оскільки перерахування ТОВ КЛАЙ ІНВЕСТ на неповний номер банківської картки, належність якої не встановлено, 3000,00 грн. не є належним і достовірним доказом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів ТОВ «ЗАЙМЕР» на виконання умов кредитного договору. Інших доказів перерахування суми кредиту суду не надано. При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми позики на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 у справі №209/3046/20. В постанові Верховного Суду від 31.05.2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Отже, виписки з рахунку позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за вищевказаним кредитним договором, укладеним з ТОВ «ЗАЙМЕР». Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач з наведених вище причин. Заперечення представника відповідача, щодо неможливості відступлення вимоги, яка на час укладання договору факторингу ще не існувала суд не приймає, та звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги та не пов`язано з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договором строк. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги за кредитним договором від 16.04.2021 року №187924, укладений між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] . Однак суду не надано первинних документів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача у розумінні положення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже позов задоволенню не підлягає в повному обсязі у зв`язку з його недоведеністю. Разом з тим, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 08.07.2025 року між відповідачем [PERSON] та адвокатом Хворост Д.М. укладений договір про надання правничої допомоги (а.с.61-62). Відповідачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 7 500,00 грн. (а.с. 63), яка відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги (а.с. 64) та акту виконаних робіт (а.с. 60), підписаному клієнтом та адвокатом і наданим суду. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь відповідача у розмірі 7 500,00 грн., які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, кількістю поданих заяв, участю в судовому засіданні що представником позивача, на думку суду, не спростовано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі судові витрати з відповідача стягненню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного і

Outcome: approved