Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного нажитого майна подружжя. \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що 28.02.2008 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у ВРАЦС по м.Мукачево Мукачівського МРУЮ в Закарпатській області, актовий запис за №63. \~ \~ \~ \~Від даного шлюбу у сторін народилися троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2017 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. \~ \~ \~ \~Під час шлюбу сторонами було придбано, як рухоме так і нерухоме майно, яке оформлено було на відповідача, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] посилається на ст.60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, позивач [PERSON] просить суд провести поділ та визнати право власності по частині вищезазначеного будинку за кожним із них. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, дійсно з 28.02.2008 року по 16.03.2017 року, сторони перебували у шлюбі, однак відповідно до ст.368 ЦК України, спільною сумісною власністю подружжя є майно, яке набуте ними за час перебування у шлюбі. Натомість, спірний житловий будинок належить на праві приватної власності відповідачеві [PERSON] тільки з 15.04.2019 року, а земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, кадастровий номер 2110400000:01:017:0150, площею 0,0624 га, належить відповідачеві на підставі Договору купівлі-продажу від 26.09.2018 року. Таким чином, представник позивача стверджує, що майно, яке позивач просить суд поділити, набуто відповідачем після розірвання шлюбу із [PERSON] , а отже воно не відноситься до спільного майна подружжя. У свою чергу, позивач [PERSON] подала до суду заперечення на відзив в якому зазначила, що відзив на позовну заяву не відповідає фактичним обставинам спору і самої справи. Сторони, як подружжя, будували спірний будинок з нуля, як новостворену річ. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві. Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Згідно із ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим\~Кодексом.\~ Частинами 5 та 6 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими\~учасниками справи і\~доказування не може\~ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює\~\~наявність або\~\~відсутність\~\~обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,\~\~які мають значення\~\~для вирішення справи (ч.1\~ст.76 ЦПК України). Згідно\~ч.ч.1-4\~ст.12 ЦПК України\~цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах змагальності.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення\~всіх процесуальних прав та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~\~обставини,\~\~які мають\~значення для\~справи\~і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~випадків,\~встановлених\~цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик\~настання наслідків, пов`язаних із вчиненням\~чи невчиненням\~нею процесуальних дій. Судом встановлено, що Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] був виготовлений станом на 26.06.2019 року, замовником якого є [PERSON] (а.с. 91, 153-157). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №331493810 від 08.05.2023 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] з 15.04.2019 року (а.с. 92-95). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2017 року шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 96). В матеріалах справи міститься копія журналу реєстрації транспортних засобів та історія переєстрації транспортних засобів, що згідно наявного регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистем НАІС Єдиного державного реєстру МВС значиться за [PERSON] в період з 28.02.2008року по 16.03.2017 року (а.с. 97-109). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №333156038 від 23.05.2023 року слідує, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] з 15.04.2019 року, а право власності на земельну ділянку за вищезазначеною адресою, кадастровий номер 2110400000:01:017:0150, площею 0.0624 га, зареєстровано за [PERSON] 26.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2018 року (а.с. 110, 111). Із листа ГУ НП в Закарпатській області вбачається, що [PERSON] зверталася до Мукачівського ВП з письмовою заявою щодо спричинення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловіком [PERSON] , дане звернення зареєстроване в ЄРДР №12020070040001155 від 03.06.2020 року за порушення ст.125 ч.1 КК України (а.с. 119). Із Витягу з ЄРДР від 08.03.2023 року слідує, що 07.03.2023 року до Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] вчиняє відносно їх сина [PERSON] психологічне насильство, кримінальне провадження №1202307104000000317 (а.с. 120). Згідно відповіді ТОВ «Оціночна компанія-М» №60 від 28.09.2024 року, ТОВ «Оціночна Компанія-М» в лютому місяці 2015 року за заявою [PERSON] було проведено інвентаризацію садового будинку та виготовлено технічний паспорт №102 за адресою: урочище «Чернеча гора» СГК «Схід», б/н. Станом на 05.02.2015 року виявлені конструктивні елементи садового будинку: [PERSON] б/бетон, стіни цегла, перегородки цегла та гіпсокартон, покрівля шифер, відлога відсутня, прорізи відсутні, сантехобладнання відсутнє, сходи відсутні, опалення відсутнє (а.с. 143-152). 26.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого останній купив від [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 2110400000:01:017:0150, площею 0,0624 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м.Мукачево, урочище «Чернеча гора», СГТ «Схід» (а.с. 159, 160). 06.02.2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №MKAWGA0000000028, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 500\~000 гривень та у формі строкового кредиту на ціль споживчий кредит під заставу нерухомості та 7\~696,65 гривень у вигляді відновлювальної кредитної лінії на ціль сплата страхових платежів (а.с. 161-164). В матеріалах справи міститься Висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №239 від 18.10.2024 року, зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва №10 (а.с. 165-187). Під час дослідження інвентарної справи №17048 на буд. [ADDRESS] , судом встановлено, що власником домоволодіння значиться [PERSON] , рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області №49 від 26.02.2019 року присвоєно поштову адресу земельній ділянці площею 0,0624 га з цільовим призначенням землі для індивідуального садівництва з кадастровим номером 2110400000:01:017:0150 в урочищі «Чернеча гора» СГК «Схід» - власник [PERSON] - [ADDRESS] . Технічний паспорт виготовлений на садовий будинок станом на 05.02.2015 рік. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його дача знаходиться навпроти будинку сім`ї [PERSON] і [PERSON] . Він бачив, що на земельній ділянці знаходився старий будинок, а сім`я [PERSON] будували разом новий будинок, однак за чиї кошти сказати не може. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що подружжя [PERSON] проживали разом із дітьми в маленькому будинку, а пізніше, десь у 2013-2014 році, вони почали будувати новий будинок, однак коли ввели його в експлуатацію сказати не може. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він сім`ї [PERSON] робив балкон і кованку. Сама сім`я проживала у старому будинку, а новий будинок був побудований, але в середині він готовий не був. За які кошти будували будинок сказати не може. Дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Згідно ч.2 ст.372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~від 21\~грудня 2007\~р.\~№11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, суд зазначає, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених нею вимог щодо придбання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у власність одного із подружжя під час перебування у шлюбі. Натомість, із матеріалів справи вбачається, що спірний будинок відповідач [PERSON] набув у власність 15.04.2019 року, тобто через два роки, як сторони розірвали шлюб, що у свою чергу спростовує доводи позивача щодо набуття спірного будинку під час перебування у шлюбі, а отже позов є необґрунтованим, наслідком якого є відмова у його задоволенні саме з підстав недоведеності заявлених позивачем вимог.

Outcome: dismissed