Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , АТ «ДТЕК Одеські електромережі» про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 01.08.2022 року о 08 годині 40 хвилин в м.Одеса по вул. Краснова, 3, водій [PERSON] , керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак [NUMBER] , під час різкого маневру виїзду на смугу руху автомобілю HYUNDAI ELANTRA, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, не дав дорогу останньому, в результаті чого здійснив з ним зіткнення. Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.09.2022 року по справі 521/12195/22 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та зазначено, що ним допущено порушення п.п. 9.4, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Внаслідок даного ДТП, позивачу [PERSON] , як власнику автомобіля HYUNDAI ELANTRA, номерний знак [NUMBER] , завдано механічні пошкодження, що являється майновою шкодою. 25.08.2022 року судовим експертом Крутих Є.О. складено висновок експерта № 67-22 за результатами проведеного експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 01.08.2022 року, визначається рівною 683984,95 гривень. Згідно полісу № АР/5976396 страховою компанією, у відповідності до п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснено відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у сумі 130000,00 грн. Таким чином, залишилась не відшкодовано шкода завдана позивачу у сумі 553 985 грн. Вказаний автомобіль використовувався позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] для забезпечення їх сімейних потреб (пересуванню по місту, для закупок продуктів). Позивач також вказала, що [PERSON] працює в АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та транспортний засіб, яким він керував під час скоєння ДТП, а саме: екскаватор Борекс 2201, номерний знак [NUMBER] , належить АТ «ДТЕК Одеські електромережі». У зв`язку із цим, позивач [PERSON] , як власник автомобіля, звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , АТ «ДТЕК Одеські електромережі» про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Позивач просить стягнути з відповідачів на її користь заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 553985 гривень та сплачений судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судове засідання з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, його представник [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог до [PERSON] заперечує.. Представник відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» Дзиговська Світлана Миколаївна в судове засідання з`явилася, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. Представником відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» Дзиговською Світланою Миколаївною подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в позовних вимогах до АТ «ДТЕК Одеські електромережі» відмовити в повному обсязі. Крім того, представником відповідача надано розрахунок понесених судових витрат, а саме: витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень та витрати на поштові відправлення в сумі 300 гривень, на загальну суму 10300 гривень. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 01.08.2022 року о 08 годині 40 хвилин в м.Одеса по вул. Краснова, 3, водій [PERSON] , керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак [NUMBER] , який належав АТ «ДТЕК Одеські електромережі», та виконуючи робочі завдання, під час різкого маневру виїзду на смугу руху автомобілю HYUNDAI ELANTRA, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, не дав дорогу останньому, в результаті чого здійснив з ним зіткнення. Відповідно до ч.2 п.3 висновку експерта №2812-34-25 судової автотехнічної експертизи за відеозаписом обставин зіткнення автомобіля «HYUNDAI ELANTA» реєстраційний номер [NUMBER] з колісним екскаватором «БОРЕКС 2201», реєстраційний номер [NUMBER] Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2025 року: «дії водія автомобіля «HYUNDAI ELANTA» реєстраційний номер [NUMBER] не відповідали вимогам пункту 12.4. ПДР по вибору швидкості руху, але ця невідповідність з експертної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з фактом ДТП ». Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.09.2022 року у справі 521/12195/22 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та зазначено, що ним допущено порушення п.п. 9.4, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач [PERSON] є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На момент дорожньо - транспортної пригоди у власника автомобіля [PERSON] був чинний поліс № АР/5976396 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно виписки з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» 26.10.2022 року ПрАТ СК «Євроінс Україна» згідно Акту №69474/1/2022 від 26.10.2022 року відшкодовано позивачу [PERSON] кошти в сумі 130000,00 грн (без ПДВ) матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 01.08.2022 року. З наданого позивачем висновку експерта Крутих Є.О. (Свідоцтво на № [NUMBER] видано ЦЕКК Міністерства Юстиції України 28.09.2012 року) від 25.08.2022 року за № 67-22 вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент його пошкодження внаслідок ДТП, визначається рівною 683984,95 грн., а ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок ДТП, яка відбулася 01.08.2022 року, з урахуванням аварійних пошкоджень, визначається рівною вартості утилізації (вартості металобрухту). Відповідно до висновку експерта №2812-2-34-25 транспортно-товарознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2025 року ринкова вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, до моменту його пошкодження в ДТП від 01.08.2022 року становить 683984,95 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, складає 683984,95 грн.; вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в пошкодженому стані після ДТП від 01.08.2022 року дорівнює вартості його утилізації та становить 9236,50 грн. За таких обставин сума невідшкодованого збитку становить 553985 гривень (683985 грн. - 130000,00 грн.) Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа,якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~вимог ч.1\~ст.\~1172\~Цивільного кодексу\~України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі №373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач [PERSON] не є особою, яка несе відповідальність за шкоду завдану під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку з чим позовні вимоги до [PERSON] про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки не підлягають задоволенню. Водночас, оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , який виконував робочі завдання, керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак [NUMBER] , що належить АТ «ДТЕК Одеські електромережі», перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь [PERSON] суд приймає за основу висновки експертів № 67-22 від 25.08.2022 року та №2812-2-34-25 від 24.07.2025 року. Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача не надавалось. Згідно акту № 69474/1/2022 від 26.10.2022 року ПрАТ СК «Євроінс Україна» було виплачено страхове відшкодування в сумі 130000 гривень (без ПДВ). Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь позивача заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 553985 (п`ятсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду з позовною заявою у розмірі 5538 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 40 (сорок) копійок, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок, а всього у розмірі 6034 (шість тисяч тридцять чотири) гривні 60 (шістдесят) копійок. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що вказані суми судового збору підлягають стягненню з відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial