Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом (у подальшому уточнений\~ редакція від 23.09.2025) до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.09.2012 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Водночас, у провадженні Придніпровського районного суду м.\~Черкаси перебуває справа щодо розірвання вказаного вище шлюбу. На теперішній час судом ще не ухвалено рішення за результатами розгляду цієї справи. За час перебування у цьому шлюбі в них народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , який мешкає разом з нею в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. У позовній заяві вказано, що відповідач працює неофіційно та отримує регулярний дохід, який витрачає на власні потреби, а вона не працює і заробітку не має. Як їй відомо, відповідач аліменти нікому не сплачує та не має утриманців. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4\~частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства. Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву залишено без руху і надано термін для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вказаної вище ухвали суду, 23.09.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків з додатками, яку прийнято судом. Ухвалою суду від 14.10.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надходило. Крім того, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, 17.11.2025 позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Крім того, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання/перебування. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.ст.\~223, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] ,\~ [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2012, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії\~ [NUMBER] від 15.09.2012, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.\~Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №\~232\~(а.с.\~5). За час спільного проживання у шлюбі у сторін народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії\~ [NUMBER] , виданого повторно 11.04.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.\~Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №\~47 від 22.01.2013 (а.с.\~2). Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Щодо місця проживання дитини між сторонами спору також не існує, а саме, [PERSON] ,\~ [INFO] , мешкає зараз та буде мешкати разом з матір`ю, про що вона зазначила у позовній заяві. До того ж, судом достовірно встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільна неповнолітня дитина знаходиться на утриманні матері та мешкає разом з нею за адресою її постійного місця проживання, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №\~7101-5003509381 від 30.10.2024 та №\~7101-5003496574 від 21.10.2024 (а.с.\~19, 20). На теперішній час позивач не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину, оскільки вона не працює та не отримує заробітної плати. Крім того, такі обставини не спростовані відповідачем. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості ним утримувати дитину у розмірі, який заявлено позивачем. До того ж, відсутні відомості про те, що з нього проводяться будь-які стягнення за виконавчими документами на користь інших утриманців. Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989,\~- держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~- із дня подання такої заяви. Як передбачено\~частинами 1\~та 2\~статті 179\~СК України,\~аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Той\~із батьків\~або інших\~законних представників\~дитини,\~на ім`я\~якого виплачуються\~аліменти,\~розпоряджається аліментами\~виключно за\~цільовим призначенням\~в інтересах\~дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №\~146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог. Враховуючи позицію позивача, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4\~частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем надано не було. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що дитина мешкає разом з позивачем та фактично перебуває на повному її утриманні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду із цим позовом, позивач не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п.\~3 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1211\~грн. 20\~коп., як передбачено ст.\~141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved