Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 27 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі за текстом - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»/позивач), через систему «Електронний суд» звернулось до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача заборгованості за договором № 4290786 від 10.06.2021 у сумі 65 970 грн 95 коп. В обґрунтування позову ТОВ «Коллект Центр» зазначено, що 10.06.2021 ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] у електронній формі уклали договір про надання споживчого кредиту № 4290786, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 20 000,00 грн строком на 30 днів. 24.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 24-01/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 4290786. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 4290786 Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, на момент подання позовної заяви, за вищевказаним договором у сумі 65 970 грн 95 коп. Також позивач просить покласти судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу на відповідача (а.с. 1-5). 1.1.2. відповідь на відзив 14 листопада 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» надійшли від представника позивача Ткаченко Марії Миколаївни, в особі керівника, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідь на відзив (а.с. 135-140). В обґрунтування яких зазначено, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Заразом представником позивача зазначено, що 10.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4290786, відповідно п. 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 20000,00 гривень. Строк кредиту 30 днів (п. 1.4. Договору) обумовлена умовами договору, де визначено розмір процентної ставки та умови їх нарахування. З розрахунку заборгованості вбачається, що строк кредитування продовжено автоматично у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач вчиняв дії з метою повідомлення кредитора про небажання продовжувати строк кредитування, матеріали справи не містять. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків, оскільки незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок», а непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, що є дійсним як в цілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржувався в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству, тому підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. 24.01.2022 укладено договір № 24-01/2022 відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4290786. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4290786, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід прав вимоги кредитними договорами, укладеними з Відповідачем. Щодо повідомлення про заміну кредитора Повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь Позивача. Щодо тверджень відповідача про те, що він є військовослужбовцем Відповідач зазначає, що є військовослужбовцем, що звільняє його від обов`язку сплати процентів за кредитним договором. На підтвердження зазначених обставин відповідач надав, посвідчення [NUMBER] від 13.04.2023, копії сторінок військового квитка [NUMBER] із записами про призов власника цього військового квитка на військову службу у зв`язку з мобілізацією з 16.08.2022, при цьому надані відповідачем докази на підтвердження його статусу не містять достовірної інформації щодо дати початку проходження ним військової служби. за умови підтвердження належними доказами дати призову на військову службу відповідачу дійсно з 16.08.2022 не повинні нараховуватись проценти за користування кредитом. Однак, положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яке посилається відповідач як на підставу звільнення його від сплати відсотків за кредитними договорами, не може бути застосовано до нього до дати початку проходження служби. Згідно з наданими доказами, заборгованість відповідача за кредитними договорами була нарахована до 24.02.2022, а після цієї дати відповідачу не нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, тож положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яке посилається відповідач як на підставу звільнення його від сплати відсотків за кредитними договорами не може бути застосовано до нього до дати набуття статусу військовослужбовця. 1.2.заперечення відповідача 07 листопада 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова надійшов відзив представника [PERSON] - адвоката Зольнікової Віти Олександрівни, яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1282186 від17.10.2025 на позовну заяву, згідно яких відповідач частково погоджується з позовними вимогами, у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 20000,00 грн, в задоволенні інших позовних вимог - просить відмовити, судові витрати стягнути пропорційно сумі задоволених позовних вимог (а.с. 122-132). В обґрунтування заперечень зазначено, що інфляційні збитки та 3% річних не підлягають стягненню, оскільки згідно положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, боржник звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України. Оскільки кредит отримано відповідачем за договорами на строк 30 днів, однак і після закінчення строку дії договору проценти за користування позиченими грошовими коштами нараховувались кредитором, що є неправомірним, при цьому чинним законодавством не передбачено нарахування відсотків після закінчення строку користування кредитом, який становить 30 днів, тому нарахування процентів по кредитному договору у цій справі є незаконним. В такому разі наступає відповідальність тільки за ст. 625 ЦК України, що згідно положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, звільняє боржника від відповідальності за ст. 625 ЦК України. Заразом, відповідач звертає увагу, що позивачем жодного разу не було направлено відповідачу повідомлення про відступлення боргу, що він є новим кредитором, а також пропозицій щодо досудового врегулювання спору та можливої реструктуризації заборгованості. Крім цього, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. На підставі викладеного вважаємо, що встановлений сторонами договору кредиту розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» , суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Кредит було отримано відповідачем за договорами на строк 30 днів, однак і після закінчення строку дії договору проценти за користування позиченими грошовими коштами нараховувались кредитором, що є неправомірним. Крім цього, як зазначено у позові, 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 4290786. Однак майже за два роки відповідачу не надходило жодного повідомлення про заміну кредитора та можливість врегулювати спір у досудовому порядку. Відповідач намагався ще на початку 2022 року погасити заборгованість, однак первісному кредитору неможливо було погасити заборгованість, оскільки на їхньому сайті відсутні були платіжні реквізити, засоби зв`язку були відсутні, склалося враження, що підприємство припинило свою роботу. Отже такий довгий термін непогашення заборгованості виник з вини кредитора. Однак, все ж таки відступлення права вимоги та невиконання боржником своїх зобов`язань не звільняє кредитора від подання до суду оригіналу кредитного договору, оскільки у кредитних правовідносинах необхідно встановлювати, чи дійсно боржником була отримана заявлена сума кредиту. Заразом, відповідачем зазначено, що він є ветераном АТО, учасником бойових дій, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом. 2. заяви, клопотання Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» Ткаченко Марія Миколаївна, особі керівника, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, разом з позовом надала до Індустріального районного суду м. Харкова клопотання, у якому просила провести розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Коллект Центр», позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. а.с. 5). 09 жовтня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника відповідача Зольнікової В.О., яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1282186 від 17.10.2025, про ознайомлення з матеріалами справи та надання доступу до матеріалів справи № 527/1984/25 через систему «Електронний суд» (а.с. 111-114). 17 листопада 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] - адвоката Зольнікової В.О., надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач частково визнає позовні вимоги. Заразом просить провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, з урахуванням викладених у цьому відзиві заперечень (а.с. 122-132). 14.11.2025 адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивача Ткаченко М.М. надійшли заперечення на відзив (а.с. 135-140). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило. 3.інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 27.06.2025 справа № 527/1984/25 визначена на розгляд судді Левицькій Т.В. Глобинського районного суду Полтавської області (а.с. 94). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 30.06.2025 справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Харкова (а.с. 97). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 24.07.2025 справа № 527/1984/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 103) На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 22.09.2025 судом сформовано засобами «Електронний суд» відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1802250, з якої вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 105). Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 22.09.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 527/1984/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 106-107). Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, матеріали справи містять клопотання, у якому вона просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, представник відповідача звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника (а.с. 126). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини в сфері споживчого кредитування, що виникають між економічними суб`єктами у зв`язку з переданням один одному в тимчасове користування вільних коштів на засадах зворотності, платності та добровільності. Суд установив, що 10 червня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали електронний договір № 4290786 про надання споживчого кредиту. Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (а.с. 27-31). Відповідно до договору № 4290786 від 10.06.2021 сторони погодили такі умови кредитування: згідно п. 1.3 сума кредиту - 20 000,00 грн; тип кредиту - кредит; п. 1.4 строк кредиту - 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору; п. 1.5.1 Стандартна процентна ставка - 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. П. 1.5.2. знижена процентна ставка - 0,285 % в день та застосовується відповідно до наступних умов: Якщо Споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Споживача лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо Споживач є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо Споживач не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Споживача. 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.7.Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою 24079,41% річних. 1.7.2. за зниженою ставкою 171,33% річних. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.8.1. за стандартною ставкою 31 400,00 грн. 1.8.2. за зниженою ставкою 21 710,00 грн. 1.9. Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною та зниженою ставками застосовані виходячи з умов застосування цих ставок, що передбачені Договором, але у межах погодженого строку виконання Споживачем зобов`язань за Договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати Споживача, обов`язковість сплати яких не передбачена цим Договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні Споживачу для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства, здійснені переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за Договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше. 1.10. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. 1.11. Укладення цього Договору не потребує укладання договорів щодо додаткових та супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (а.с. 27-31). Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором M654324, 10.06.2021 03:37:26, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та прирівнюється до підписання Договору (а.с. 31). Судом установлено, що 10 червня 2021 року [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором M654324, 10.06.2021 03:37:26 підписав Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с. 73), відповідно до умов якого сума / ліміт кредиту: 20 000,00 грн; строк кредитування: 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту: шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Стандартна процента ставка, відсотків річних: (застосовується протягом строку кредиту, якщо не виконані умови для застосовування зниженої процентної ставки, в період пролонгації та автопролонгації) 693,50% річних (1,90% в день). Знижена процента ставка, відсотків річних: (застосовується протягом початкового строку кредиту, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації, якщо споживачем виконані умови для отпримання знижки на стандартну процентну ставку, зокрема протягом строку кредиту (+3 дні) здійснено повне погашення заборгованості або пролонгацію строку кредиту) 104,03% річних (0,285% в день). Тип процентної ставки: фіксована. Загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою: 11 400,00 грн.; загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою: 1 710,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартну ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): 31 400,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за зниженою ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): 21 710,00 грн, реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою, відсотків річних: 24079,41 %; реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою, відсотків річних: 171,33 % (а.с. 71-73). Суд бере до уваги також, долучений позивачем до позовної заяви Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4290786 від 10.06.2021 таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано електронним підписом [PERSON] , а саме одноразовим ідентифікатором M654324, 10.06.2021 03:37:26 (а.с. 53). Суд установив та бере до уваги, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою № 5554-ВП від 06.03.2025, виданою ТОВ «Вей Фор Пей», з якої вбачається, що 10.06.2021 на номер платіжної картки [NUMBER] перераховано кошти у сумі 20 000,00 грн, код авторизації 229202, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-19472789 (а.с. 6), що не заперечується стороною відповідача (а.с. 126). За інформацією з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) за договором № 4290786 від 10.06.2021 загальна заборгованість складає 65 600,00 грн, яка складається з: 20 000,00 грн -основний борг; 45 600 - заборгованість за процентами (а.с. 10-15). Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Вердикт Капітал» Судом установлено, що 24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 24-01/2022, відповідно до умов якого Клієнт - Первісний Кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 43 020 921,51 (сорок три мільйони двадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня 51 копійка), а Фактор зобов`язується, здійснивши Фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами ро надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками (а.с. 18-26). З витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 24-01/2022 від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 65 600,00 грн (а.с . 35-37, 38), що підтверджується платіжним дорученням № 323110003 від 24.01.2022 (а.с. 32), актом приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором Факторингу № 24-01/2022 від 24.01.2022 (а.с. 33), актом приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 24-01/2022 від 24.01.2022 (а.с. 34), що свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кр. дог. 4290786, НКС 15615844), станом на 13.06.2025, сума заборгованості становить 65 970,95 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по основній сумі кредиту; 45 60,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 50,95 грн - нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України; 320,00 грн - інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України (а.с. 16). Суд установив, що реєстр прав вимог від 24.01.2022 підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 10.06.2021. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Коллект Центр» Судом установлено, що 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін. Доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та порядку, визначених цим Договором (а.с 39-49). Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10-01/2023 від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 65 970,95 грн (а.с . 54-56, 57), що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 50-51), актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 52), що свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр», станом на 13.06.2025, сума заборгованості становить 65 970,95 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по основній сумі кредиту; 45 60,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 50,95 грн - нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України; 320,00 грн - інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України (а.с. 17). Суд установив, що реєстр прав вимог від 10.01.2023 підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 10.06.2021. Суд установив, що ТОВ «Коллект Центр» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Документи, надані представником відповідача в електронному вигляді Судом установлено, що [PERSON] проходив військову службу з 16.08.2022 на підставі указу Президента України № 542/2022 від 17.05.2022 призваний у ЗСУ за мобілізацією та 03.06.2024 на підставі наказу начальника [INFO] № 15-РС від 01.06.2024 за п.п. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 звільнений (демобілізований) у запас, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] . Заразом, суд установив, що [PERSON] - учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 13.04.2023, та особа з інвалідністю ІІ (другої) групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни серії [NUMBER] від 13.12.2024. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 969503, [PERSON] , [INFO] , отримав ІІ (другу) групу інвалідності з 12.11.2024, у зв`язку із захистом Батьківщини. За інформацією з довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 053284, вбачається, що [PERSON] , втратив 70% одноразово з 07.11.2023 (пов`язано із захистом Батьківщини), отримав 25% з 09.05.2023 одноразово по другому захворюванні (захворювання пов`язано із захистом Батьківщини), підстава: акт огляду МСЕК № 875 від 29.11.2023. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері споживчого кредитування, що регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII, Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 № 2155-VIII тощо. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України вбачається, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України регламентує, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит - (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень (ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Термін «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис» (ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором (ч.1 ст.17 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про електронну комерцію», вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством. За приписами пунктів 1, 10, 11, 14, 15 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронна послуга - будь-яка послуга, що надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що норми ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд бере до уваги, що позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредиту за договором про надання споживчого кредиту 4290786 від 10.06.2021, а відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів у сумі 20000,00 грн, що в силу ч. 1 ст. 89 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи. Позивачем доведено своєчасне виконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язання по зазначеному договору споживчого кредитування у повному обсязі, шляхом нарахування кредитного ліміту на картку, що підтверджується інформаційною довідкою № 5554-ВП від 06.03.2025, виданою ТОВ «Вей Фор Пей», з якої вбачається, що 10.06.2021 на номер платіжної картки [NUMBER] перераховано кошти у сумі 20 000,00 грн, код авторизації 229202, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-19472789 (а.с. 6). Суд бере до уваги, що відповідач користувався кредитними коштами, про що не надає заперечень, та про що свідчать розрахунки заборгованості, але погашення використаного кредитного ліміту не відбувалось (а.с. 10-15). Суд ставиться критично до наданих позивачем Правил надання коштів у позику, у тому числі на умлвах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у новій редакції від 19.01.2020, оскільки вони не містять будь-якого підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, оскільки суду не надано підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, суд дійшов переконання, що зазначені Правила не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Правила надання коштів у позику, що підтверджено аналогічним правовим висновком у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Заразом, суд ставиться критично до доводів відповідача щодо несправедливості умов договору, що містять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зокрема щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, оскільки [PERSON] з позовом про визнання недійсними договору № 4290786 від 10.06.2021 до суду не звертався, добровільно погодився на договірні умови та взяв на себе відповідні зобов`язання, підписавши кредитний договір 4290786 від 10.06.2021 (а.с. 27-31), паспорт споживчого кредиту (а.с. 71-73), таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 53) за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором M654324, 10.06.2021 03:37:26, що фактично підтверджує отримання та ознайомлення його з інформацією про умови кредитування, й про орієнтовну вартість кредиту, зважаючи на обрані ним умови кредитування. Крім цього, суд зауважує, що договір про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту, крім іншого містять інформацію про суму кредиту, його тип, строк кредитування з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки кредиту, відсотки річних, строки їх нарахування та порядок змін; загальні витрати за кредитом, виходячи з суми кредиту; орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; реальну річна процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, які є складовими частинами кредитного договору, відповідно до вимог ст. 3, 627 ЦК України, на які відповідач добровільно погодився та взяв на себе відповідні зобов`язання, що відповідає правовому висновку визначеному у постанові Верховного Суд від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, але всупереч умов договору 4290786 від 10.06.2021 [PERSON] не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків, про що свідчить відсутність відповідних доказів у матеріалах справи. З договору № 4290786 від 10.06.2021 про надання споживчого кредиту між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] вбачається, що відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. На виконання умов договору 10.06.2021 на номер платіжної картки [NUMBER] відповідача перераховано кошти у сумі 20 000,00 грн (а.с. 6). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Коллект Центр» не повернуті, а також, беручи до уваги не виконання вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов переконання, що ТОВ «Коллект Центр» має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд зауважує, що договір про надання споживчого кредиту укладений на визначений строк, за який відповідач повинен сплатити проценти, які входять до формул розрахунків загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, та є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Термін «компенсація» у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» має значення захисного механізму у разі невиконання особою зобов`язань за договором. Дане поняття можна співвіднести з поняттям «штрафні санкції». Натомість, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором для позивача встановлена у вигляді сплати штрафних санкцій (розділ 7 Кредитного договору). Відповідно до п. 7.4.3 договору в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим Договором, обмежується сумою, визначеної Законом України «Про споживче кредитування». Абзацом 2 ч. 2 ст. 21 Законом України «Про споживче кредитування» встановлено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, обов`язковості визначення в кредитному загальних витрат за кредитом, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, величина яких вираховується за встановленою НБУ методикою, суд дійшов обгрунтовного висновку про відсутність порушень з боку позивача вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як встановлено з матеріалів справи, банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами відповідно до укладеного договору у сумі 45 600,00 грн, що відповідає умовам договору та не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування». У свою чергу, на час дії воєнного стану законодавство України не передбачає скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора, відповідно, враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Суд дійшов переконання, що проценти за договором про надання споживчого кредиту № 4290786 від 10.06.2021 є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями, тому доводи відповідача про неправомірність їх нарахування та звільнення від їх сплати відповідачем суд не бере до уваги. Окрім зазначеного, суд доводи представника відповідача - адвоката Зольнікової В.О., про відсутність підстав для нарахування відсотків, а також звільнення відповідача від сплати інфляційних збитків у сумі 320.00 грн та 3% річних - 50.95 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, на весь час дії воєнного стану в Україні, згідно з Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки [PERSON] з 16.08.2022 на підставі указу Президента України № 542/2022 від 17.05.2022 призваний у ЗСУ за мобілізацією, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] , а статус учасник бойових дій отримав 13.04.2023, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 13.04.2023, у зв`язку з проходженням відповідачем військової служби, та на підставі положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, відхиляє. За приписам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Суд бере до уваги, що з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) за договором № 4290786 від 10.06.2021 загальна заборгованість складає 65 600,00 грн, з яких: 20 000,00 грн -основний борг; 45 600 - заборгованість за процентами (а.с. 10-15), була нарахована відповідачу з 10.06.2021 по 23.01.2022, а 3% річних та інфляційні збитки за користування грошовими коштами за приписами ст. 625 ЦК України нараховувалися у період з 24.01.2022 по 23.02.2022 (а.с. 16), тобто до початку введення в Україні воєнного стану та до початку проходження відповідачем військової служби, тому положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не застосовуються до нього до дати початку проходження військової служби. Тобто, суду не надано доказів на підтвердження того, що на цей час [PERSON] проходив військову службу, оскільки суд не бере до уваги твердження представника відповідача - адвоката Зольнікової В.О., що відповідач [PERSON] є ветераном АТО, оскільки стороною відповідача не надано до суду підтверджуючих цей факт доказів, заразом з матеріалів, що містяться у справі вбачається, що відповідач проходив службу у Збройних силах України з 16.08.2022, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] , тобто після повномасштабного вторгнення, а тому заборгованість за відсотками, 3% річних та інфляційні збитки та підлягає стягненню на загальних підставах. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 686/13446/15. Суд бере до уваги доводи відповідача щодо не повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, заразом зауважу, що законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦКУ договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦКУ. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні […] не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 ЦКУ та ч. 2 ст. 518 ЦКУ . Таким чином Позивач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання, а виконання Позивачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 р. у справі № 910/14716/17. Отже, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Заразом, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь Отже, беручи до уваги викладене вище, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 16 000,00 грн, а представник відповідача просив суд судові витрати стягнути пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 визначено, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Отже, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: - договір № 01-07/2024 про надання правничої допомоги від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 65-68); - прайс-лист АТ «Лігал Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023 ( в ел. вигляді); - заявка на надання юридичної допомоги № 649 від 01.05.2025 (а.с. 69); - витягом з акту № 10 від 30.05.2025 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 (а.с. 70). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Враховуючи викладене вище, судом установлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі становить 16 000,00 грн, що підтверджується вище переліченими доказами. Суд зауважує, що за відсутності клопотанням іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), тому Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с 80). Заразом відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Отже, відповідач [PERSON] будучи особою з інвалідністю ІІ (другої) групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни серії [NUMBER] від 13.12.2024 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 969503. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до правова позиції ВСУ від 01.03.2017 у справі № 6-152цс17.

Outcome: approved