Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтуванням якого зазначила, що 24.01.2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №33. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З 2025 року вони з відповідачем не проживають разом, їхня сім`я перестала існувати. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Протягом останніх років відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків. Постійно виявляє до неї неповагу, вчиняє сварки. Все це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У подальшому вона не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем і бажає розірвати шлюб. Спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя у них немає. На підставі зазначеного просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20.10.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в котрій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Розгляд справи просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №33 від 24 січня 2003 року та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved