Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

05 серпня 2025 року [PERSON] звернулась до Віньковецького районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 14.02.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, у період якого у них народився спільний син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . З 14 лютого 2007 року сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02 травня 2023 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області було розірвано. Повнолітній син [PERSON] згідно з копією довідки № ZS.S.4328/71/2025 від 29.07.2025 року з офіційним перекладом з польської мови на українську мову навчається у третьому класі технікуму ім. Августина Шпренгі у Маляхіні за спеціальністю технік-інформатик; запланована дата завершення навчання: 31.08.2028 року. Позивачка зазначає, що у зв`язку із навчанням сина потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно оплачувати кошти за навчання, одяг, харчування, підручники, канцелярські товари тощо. Крім цього, у зв`язку з тим, що навчається на денній формі, позбавлений можливості працевлаштуватись. На даний час, утриманням його займається лише мати, відповідач матеріальну допомогу не надає. Також позивачка вказує, що відповідач добровільно не надає допомоги на утримання малолітньої доньки, яка на даний час перебуває на повному утриманні її матері. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки та сина по 1/3 частині всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожного з них. Ухвалою судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2025 року зазначену справу з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було передано за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2025 року головуючим у справі було визначено суддю Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Палінчака О.М. Ухвалою судді від 16 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 18 листопада 2025 року її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивачки участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом об`єктивно встановлено, що з 14 лютого 2007 року сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до копії рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2023 року у справі № 686/5079/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 02 червня 2023 року. Позивачка [PERSON] згідно з витягом з Реєстру територіальної громади № 2025/010425799 від 29.07.2025 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] (витяг з Реєстру територіальної громади № 2023/001982883 від 06.03.2023 року) та донькою [PERSON] (витяг з Реєстру територіальної громади № 2025/010426097 від 29.07.2025 року). Повнолітній син [PERSON] згідно з копією довідки № ZS.S.4328/71/2025 від 29.07.2025 року з офіційним перекладом з польської мови на українську мову навчається у третьому класі технікуму ім. Августина Шпренгі у Маляхіні за спеціальністю технік-інформатик; запланована дата завершення навчання: 31.08.2028 року. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання як повнолітнього сина так і малолітньої доньки. Позивачка зазначає, що у зв`язку із навчанням сина потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно оплачувати кошти за навчання, одяг, харчування, підручники, канцелярські товари тощо. Крім цього, у зв`язку з тим, що навчається на денній формі, позбавлений можливості працевлаштуватись. На даний час, утриманням його займається лише мати, відповідач матеріальну допомогу не надає. Також позивачка вказує, що відповідач добровільно не надає допомоги на утримання малолітньої доньки, яка на даний час перебуває на повному утриманні її матері Отже, між сторонами по справі встановлені сімейні правовідносини щодо обов`язків батьків утримувати малолітню дитину та повнолітнього сина до закінчення навчання. Дані обов`язки регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалась позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох\~років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз`яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ст.ст. 200, 201 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, чим порушує вимогу ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів непрацездатності суду не надано, а тому має можливість надавати допомогу своїй малолітній доньці та повнолітньому сину. При цьому, враховується стан здоров`я, матеріальне, сімейне становище відповідача та позивачки. Враховуючи те, що син сторін [PERSON] є повнолітнім, навчається на денному відділенні технікуму, а тому не має можливості працювати, потребує витрат на проживання, проїзд, харчування, потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку такої допомоги не надає (доказів надання допомоги відповідачем до суду не надано), також і не надано відповідачем доказів неможливості надавати сину таку допомогу, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням повнолітнього сина є обґрунтованими й підлягають стягненню, проте розмір таких аліментів суд визначає як 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, проте не довше, ніж до досягнення сином 23 років (ст. 199 СК України). Також, суд висновує, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивачки на утримання малолітньої [PERSON] аліменти, які визначає в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Суд стягує аліменти з дати подання до суду позовної заяви, як це передбачено ст. 191 СК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивачку звільнено від сплати судового збору, а її позов, який було заявлено з двома позовними вимогами, задоволено частково, то суд доходить висновку, що з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial