Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

У травні 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов позов 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області (далі 2ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинській області) до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому позивач просив визнати споруди, збудовані відповідачами на земельній ділянці площею 1,2256 га, з кадастровим номером 0710400000:13:004:0030, за адресою: [ADDRESS] , самочинними, зобов`язати відповідачів знести за власний рахунок самочинно збудовані господарські споруди і привести земельну ділянку до стану, придатного для використання за її цільовим призначенням. Позивач обґрунтував позов тим, що на території 19 Державної пожежно-рятувальної частини 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області на земельній ділянці державної власності з кадастровим номером 0710400000:13:004:0030, площею 1,2256 га, за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у постійному користуванні 2 ДПРЗ, знаходиться п`ять незаконно збудованих відповідачами споруд (господарських конструкцій). Самовільно збудовані споруди не відповідають вимогам ДБН, створюють перешкоди для використання земельної ділянки за цільовим призначенням та виконання пожежно-рятувальним загоном функціональних обов`язків. Позивач зазначає, що вживав заходів досудового врегулювання спору, зокрема шляхом направлення письмових вимог про добровільне усунення порушень. Також спільно із відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради проведені роботи по обстеженню земельної ділянки, організовані зустрічі з відповідачами та вручені повідомлення про необхідність приведення займаної території до належного стану до 01.06.2024. На час звернення до суду з позовом відповідачі земельну ділянку не звільнили, тому посилаючись на приписи статті 376 ЦК України, статті 212 ЗК України, позивач просив позов задовольнити і стягнути з кожного відповідача по 2422,40 грн судового збору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~28.05.2025, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, суд відкрив провадження у справі, на підставі частини четвертої статті 274\~ЦПК України\~визначив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~17.06.2025 за клопотанням відповідачів суд залучив до участі у справі\~в якості третьої особи \~Ковельську міську раду та продовжив строк проведення підготовчого засідання. 27.08.2025 в підготовчому засіданні суд прийняв відмову позивача від позовних вимог\~до [PERSON] , в цій частині закрив провадження. Окрім цього, за клопотанням представника позивача суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача\~ [PERSON] , надав йому строк для подання відзиву та відклав підготовче засідання. 15.09.2025 суд за клопотанням відповідачів витребував з архівного відділу виконавчого комітету Ковельської міської ради,\~ Комунального підприємства «Волиньпроект», Ковельської міської ради письмові докази, що стосуються предмету спору. Відповідачі правом подати письмовий відзив на позов не скористалися. \~ \~ \~ \~07.10.2025 суд закрив підготовче провадження. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача Коляда А.Р. позов підтримала повністю, додатково просила врахувати особливості роботи пожежно-рятувального загону і небезпечність розташування на його території споруд, які не відповідають вимогам будівельних і санітарних норм, побудовані без відповідного дозволу. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на стадії підготовчого розгляду позов не визнав, пояснив, що користується будівлею, яка побудована і належить сім`ї [PERSON] , тому він не уповноважений руйнувати чуже майно. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у зв`язку із проходженням військової служби подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Під час підготовчого провадження проти задоволення позову заперечив, пояснив, що не будував спірну будівлю і ніколи нею не користувався. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , позов заперечила і пояснила, що усі відповідачі свого часу працювали у пожежній частині, спірні сараї та гаражі побудовані багато років тому зі згоди керівника пожежної частини, і є для неї зокрема єдиним місцем, де вона зберігає городину і продукти харчування. Житло, яким користується її сім`я, за площею не дозволяє зберігати необхідні продукти харчування. Вважає, що позивач зобов`язаний врахувати потреби відповідачів і надати в користування іншу земельну ділянку для облаштування сараїв. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на стадії підготовчого провадження також заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що одночасно з наданням службового житла їм було дозволено побудувати сараї та гаражі для власних побутових потреб. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вислови аналогічну позицію. \~ \~ \~ \~Пояснень від третьої особи Ковельської міської ради не надходило. Перевіривши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Датою проголошення судового рішення є 17.11.2025. Позов належить задовольнити частково з таких мотивів. Суд встановив, що земельна ділянка державної форми власності з кадастровим номером 0710400000:13:004:0030, площею 1,2256 га, за адресою: [ADDRESS] , рішенням Волинської обласної державної адміністрації від 29.11.2022 передана у постійне користування 2 державному пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області. Право позивача на постійне користування зазначеною земельною ділянкою підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав. На схемі земельної ділянки зображені дерев`яні господарські споруди відповідачів (а.с.8, 21). \~ \~ \~ \~Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 27.06.2024, складного з участю представника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради на земельній ділянці з кадастровим номером 0710400000:13:004:0030, площею 1,2256 га, за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у державній формі власності, передана в користування позивачу і за цільовим призначенням є земельною ділянкою житлової і громадської забудови, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виконали вимоги щодо демонтажу самочинно розміщених тимчасових споруд. До акту додатні фотознімки зовнішнього вигляду дерев`яних споруд (а.с.9-13,20). Актом огляду земельної ділянки від 17.07.2025 позивач додатково зафіксував стан тимчасових споруд відповідачів (а.с.72-86) За клопотанням відповідачів суд отримав рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради про надання службового житла в будинку [ADDRESS] (а.с.137-145), а також оглянув оригінал інвентаризаційної справи, жоден із досліджених документів не містить відомостей про дозвіл встановлення тимчасових споруд, сараїв чи гаражів на території земельної ділянки пожежної частини поруч із службовими квартирами. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття\~391 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина\~четверта\~статті\~263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 (провадження № 61-5275св21) зазначено, що позов про знесення\~самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Позивач є законним користувачем земельної ділянки на [ADDRESS] , відтак вправі заявляти вимоги про приведення земельної ділянки у належний стан. Як зазначено у пункті «б» частини третьої\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно зі\~статтею 212 ЗК України\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі № 910/127/21 зроблено висновок, що «згідно із частиною другою\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин першої, другої\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки у разі зведення на ній самочинного будівництва шляхом задоволення вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна є усталеними в судовій практиці Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19, від 10.01.2024 у справі № 916/619/22). Так, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Водночас, відповідно до частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Отже, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником під уже збудоване нерухоме майно. При цьому необхідно враховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15. Відповідачі не надали суду доказів виникнення у них права на забудову чи встановлення тимчасових споруд на спірній земельній ділянці. Такі докази не здобуті судом і в порядку їх витребування. Держава як власник земельної ділянки не надала дозвіл на виділення відповідачам земельної ділянки під вже збудовані сараї. Ураховуючи наведене, а також положення частин третьої - п`ятої\~статті 376 ЦК України, коли власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (частина 2\~статті 152 ЗК України). Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2025 року у справі № 910/127/21 виснував, що особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Під час розгляду справи встановлено, що фактичними володільцями та користувачами самочинно побудованих сараїв є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому позов до цих відповідачів належить задовольнити. Твердження сторін про самочинне будівництво сараю [PERSON] жодними доказами не підтверджено, тому в цій частині позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦК України з відповідачів, позов щодо яких задоволений, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн з кожного.

Outcome: approved