Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 10.03.2024, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частині від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання. Свої вимоги мотивує тим, що мати позивача і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року, який був розірваний 20.07.2010 року. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . Позивач був прийнятий на навчання з 04.11.2023 року до 30.06.2027 року у Приватний заклад вищої освіти «Харківський гуманітарний університет» «Народна українська академія», денної форми навчання, за контрактом, вартість навчання складає 29760,00 грн. на рік. У зв`язку з навчанням він не працює і перебуває на повному утриманні матері, але її доходів не вистачає. До того ж квартира позивача та все майно було пошкоджене внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації. З 22.07.2022 року позивач є внутрішньо переміщеною особою та мешкає за адресою: [ADDRESS] , він та його мати з 2024 не отримують виплати як внутрішньо переміщені особи, ніяких джерел доходів не мають, їх матеріальне страновище є вкрай нужденним, з їх доходами неможливо в повній мірі забезпечити потреби людини і вони потребують матеріальної допомоги. Позивач має хронічні ендокринні розлади, лікування яких вимагає великих затрат, щомісяця витрати на лікування становлять 1800 грн. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, він працює у Німеччині в інженерній компанії і здатний надавати матеріальну допомогу сину, тому він звернувся з даним позовом до суду. Представник відповідача адвокат Лаєвська М.Л. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач визнає, що син у зв`язку із навчанням на платній основі потребує матеріальної допомоги і не заперечує проти сплати йому аліментів у розмірі, що перебільшує вартість навчання, а саме у розмірі 4000 грн. щомісячно. Твердження позивача, що батько не приймає участі в утриманні сина не відповідають дійсності. Так до досягнення сином повноліття відповідач матеріально утримував сина у добровільному порядку, внаслідок чого мати позивача не мала потреби звертатись до суду із позовом про стягнення аліментів. Незадовго до досягнення повноліття сином, він був запрошений батьком до Німеччини, де відповідач пропонував йому залишитись та навчатися, але позивач відмовився і повернувся в Україну. Як до, так і після повноліття сина, відповідач приймав активну участь у його матеріальному утриманні, передавав гроші особисто сину або його матері готівкою через дружину, інших громадян України, що виїжджали із Німеччини до України, переказував гроші через платіжні системи. З моменту настання повноліття позивач отримав від батька: 05.06.2023-150 євро (Pay Pal), 27.06.2023-150 євро (Pay Pal), липень 2023 року-1000 доларів (готівка), 11.09.2023 року -4100 грн. (Монобанк), 01.10.2023-150 євро (Pay Pal), 02.11.2023-150 євро (Pay Pal), 02.12.2023-150 євро (Pay Pal), 09.12.2023-100 євро (Pay Pal), 02.01.2024-150 євро (Pay Pal). Навіть коли відповідач мав матеріальні труднощі, мати позивача [PERSON] отримувала кошти, які надсилали родичі відповідача за його проханням. У лютому 2024 року відповідач дізнався, що мати його сина збирається подавати до суду позов про стягнення аліментів, тому попередив сина, що гроші, як раніше, переказувати не буде аж до рішення суду, оскільки розмір аліментів буде визначений судом, а також запропонував сину відкрити свій власний рахунок для переказу коштів безпосередньо йому. Позивач погодився, але реквізити для перерахування коштів не надав. В той час при призначенні розміру аліментів суд повинен врахувати, що відповідач перебуває у повторному шлюбі з [PERSON] , що був зареєстрований 18.02.2018 року. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] [INFO] . В червні 2023 року дитина пішла у дошкільний дитячий заклад. Частково визнаючи позовні вимоги, позивач виходить із тих розрахунків, що вартість навчання становить близько 30000 грн. на рік, тобто 2500 грн. на місяць. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 4000 грн., оскільки обізнаний зі станом здоров`я сина і вважає за потрібне, крім компенсації витрат на навчання, частково компенсувати витрати на придбання ним ліків. Також до позовної заяви не додано доказів підтвердження матеріального стану матері позивача, наявність у неї доходів, рухомого чи нерухомого майна. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій додатково до наведених у позові підстав стягнення з відповідача аліментів, зазначила про наявність у позивача хронічних ендокринних та психічних захворювань та надала на підтвердження цього медичну документацію, зазначивши, що лікування позивача потребує великих затрат. Стосовно відсутності у справі інформації про доходи матері позивача [PERSON] , зазначила, що позивач мешкає разом із матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . У зв`язку із постійними хронічними захворюваннями позивача та тяжкими захворюваннями непрацездатної бабусі, мати позивача не має змоги працевлаштуватись на постійну роботу, квартира позивача за адресою: [ADDRESS] та все майно були пошкодженні внаслідок бойових дій. В той час відповідач не довів, що його матеріальний або сімейний стан унеможливлював сплату ним аліментів на утримання дитини. Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначила, що батько систематично надавав матеріальну допомогу сину, що підтверджується відповідними документами, але позивач продовжує стверджувати щодо про відсутність матеріальної допомоги з боку батька. Стосовно того, що мати позивача [PERSON] доглядає за своєю матір`ю, а тому не може працевлаштуватися на роботу та отримувати доходи, звертає увагу на те, що позивачем не надано висновок лікарської комісії про те, що бабуся [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, відсутні докази фактичного здійснення догляду матір`ю позивача та не отримання компенсації особі, що здійснює сторонній догляд. Відсутній докази непрацездатності [PERSON] або неможливості їй працевлаштуватись, перебування її у центрі зайнятості. До того ж матеріальне забезпечення колишньої дружини не входить до обов`язків відповідача. Стосовно пошкодження майна, внаслідок повномасштабного вторгнення рф, зазначає, що відповідачу відомо від позивача, що їх родина скористалася програмою Е-відновлення та отримала кошти на відновлення житла, на тепер ці кошти не використані. Позивачем надані документи про пошкодження та руйнування будинку, де розташована квартира позивача, проте відсутні докази відмови у наданні грошової компенсації за зруйноване житло. Стосовно хронічних захворювань позивача зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, і не встановлюють обов`язку брати участі у додаткових витратах на сина, дочку, що викликані особливими обставинами. Надані позивачем документи не стосуються навчання. Позивач не надав детальний розрахунок потреб на утримання під час навчання, а надані медичні документи з психіатричним діагнозом викликають сумнів у його здатності до навчання та доцільності навчатися на платній основі, усі інші надані ним доказине мають жодного відношення до навчання. Також матеріальне становище матері позивача не настільки критичне, оскільки вона має у власності нерухоме майно, за рахунок якого має можливість отримувати дохід. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.06.2024 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, матеріали справи містять подану раніше заяву представника відповідача про розгляд справи у їх відсутність з урахуванням відзиву на позов, заперечень на відповідь та доданих до них документів.. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 20 липня 2010 року (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, [INFO] у них народився син [PERSON] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 10.06.2019, довідкою ВПО 6324-7501148418 від 03.01.2024. Відповідно до довідки з місця навчання №130 від 05.02.2024 року, [PERSON] навчається у Харківському гуманітарному університеті «Народна українська академія, на денній формі навчання, навчання платне, стипендія не нараховується, термін навчання з 04.11.2023 р. по 30.07.2027 р. Той факт, що [PERSON] продовжує навчання також підтверджується довідкою №46 від 16.09.2025, додатковою угодою №193/2-25 від 15.06.2025 до Договору №188/2-23 на навчання в Харківському гуманітарному університеті «Народна українська академія», вартість навчання становить 32400 грн. (БУ,СМ), 35640 грн.(РП). Позивач зазначає, що він потребує матеріальної допомоги від батька на період навчання, оскільки коштів, які надає мати, не вистачає. Крім того зазначає, що його квартира та майно пошкоджені внаслідок збройної агресії Російської Федерації, на підтвердження чого надав акт комісійного обстеження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , довідками КП «Жилкомсервіс» від 10.02.2023 та 29.02.2024, повідомлення про втрачене або пошкоджене майно за адресою: [ADDRESS] від 26.06.2023, листом Департаменту ЖКГ Харківської міської ради від 18.01.2023.. Рішенням Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.04.2024 №7/37-24 [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Також позивач зазначив, що має ендокринні розлади, які вимагають великих затрат на лікування, на підтвердження чого надав консультативні висновки спеціаліста від 08.08.2023, від 06.11.2023, від 10.02.2023, виписку з історії хвороби №102 ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків НАМН» за 2023 рік, направлення на лікування, висновки медичних обстежень, довідку про перебування на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР «ОКПЛ №3№ у 2024 році.. Відповідач зазначає, що він надає матеріальну допомогу сину щомісячно і не ухилявся він надання такої допомоги, на підтвердження чого надав платіжні інструкції АТ КБ «ПриватБанк`від 05.06.2023 на суму 5000 грн., від 16.06.2024 на суму 4000 грн., від 15.03.2025 на суму 4000 грн., від 05.01.2025 на суму 4000 грн., квитанцію Монобанк від 11.09.2023 на суму 4000 грн. Крім того, він має іншу сім`ю і дитину, яку утримує, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] [INFO] . Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 ЦПК України - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, а також можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В ч. 1 ст.182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що син сторін дійсно потребує матеріальної допомоги, так як навчається у вказаному вище навчальному закладі на денній формі навчання за контрактом. Форма навчання є денною, це призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи. Отже, повнолітній позивач об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє його можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов позивач потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Відповідач працює за кордоном, що не заперечується сторонами, і має можливість таку допомогу сину надавати. Він не заперечує необхідність надання ним матеріальної допомоги на період навчання сина, в той час вважає, що розмір аліментів в сумі 4000 грн. буде достатнім для такої допомоги. Відповідно до довідки про його заробітну плату, яка після сплати усіх податків становить 5000 євро, вказана сума складає 1/50 частину від його заробітку, яку він погоджується платити. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте, аналізуючи обставини справи за зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено розміру інших необхідних витрат на навчання, крім вартості навчання за контрактом у розмірі 35640 грн. на рік. Однак сам відповідач визнав свій обов`язок з утримання повнолітнього сина з урахуванням вартості його навчання, зазначивши про це у відзиві на позовну заяву, але вважав, що за вказаних обставин та з урахуванням його заробітку 5000 євро і вартості навчання він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/50 частки від його доходу. Тож суд вважає, що в цій справі саме така позиція відповідача - часткове визнання позову превалює над доводами позивача, оскільки надана останнім доказова база є недостатньою для визначення аліментів на його навчання у розмірі частки від доходу відповідача. Враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання сина, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у зв`язку із навчанням, у розмірі 1/50 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, до закінчення навчання позивача, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. При цьому суд зазначає, що вказана сума повністю покриватиме плату за навчання позивача за контрактом у сумі 35640 грн. на рік, а потребу у більшій сумі на навчання позивач не довів жодними доказами. Такий розмір аліментів також перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день розгляду справи. Доказів отримання заробітку або доходу відповідачем в Україні позивачем не надано, тому при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку відповідача, як то визначив позивач, суд виходив із суми заробітку відповідача, з наданих представником відповідача відомостей про його заробітну плату у Німеччині. Матеріальне становище матері позивача не підтверджено жодними доказами, як і неможливість її працевлаштуватись у зв`язку із доглядом за своєю матір`ю-бабусею позивача [PERSON] . В той час суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що у відповідача відсутній обов`язок в утриманні колишньої дружини і мати позивача [PERSON] має у власності квартиру у м.Київ, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що свідчить про те, що матеріальне становище матері позивача не є критичним. Посилання представника позивача щодо наявності у позивача пошкодженого майна, хронічних захворювань, хворої бабусі не є доказами витрат позивача на навчання. Його додаткові витрати на лікування нічим не доведені і ці витрати, якщо є, не відносяться до витрат на навчання. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У разі припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі відповідно до вимог ч. 2 ст.199 СК України право на його утримання припиняється. Згідно зі ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Суд звертає увагу сторін, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: partial