Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

До Фастівського міськрайонного суду Київської області з використанням системи «Електронний суд» надійшла позовна заява, подана ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в сумі 37 768,50 гривень. За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те , що 18.12.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі, первісний кредитор) та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 9228812. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 9 900,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, комісію на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, комісій, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти, комісію не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 9228812 від 18.12.2022 підписаний шляхом використання електронного підпису. В подальшому, відбулась заміна сторони кредитора в кредитному зобов`язанні внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги № 93-МЛ від 28.03.2023\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ». Згідно тверджень представника позивача, станом на дату подання позову, загальний розмір заборгованості за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 9228812 від 18.12.2022 становить 37 768,50 гривень та включає: заборгованість за тілом кредиту 9\~900\~гривень,заборгованість за відсотками 26 878,50 гривень, заборгованість за комісією 990 гривень. Зазначені вище суми представник позивача просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень та 8 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору, судове засідання призначено на 13 листопада 2025 року на 10.00 год., а також витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: - інформацію, чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; - чи була успішною транзакція, здійснена 18.12.2022, на банківську картку № [NUMBER] в сумі 9 900 грн. Якщо так, то: - чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; - чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що надійшов до суду 29 жовтня 2025 року було надано витребувану інформацію. Зокрема, підтверджено факт зарахування коштів на рахунок відповідача у сумі 9\~990 гривень 18 грудня 2022 року, що відповідає сумі кредиту, зазначеній в договорі. 15 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача, відзив поданий з використанням системи «Електронний суд». Узагальнений зміст відзиву свідчить про те, що відповідач, від імені та в інтересах якого діє представниця, заперечує проти заявлених позовних вимог і стверджує про відсутність підстав для задоволення позову. Зокрема, відповідач стверджує, що у період часу з 17.12.2022 по 19 12.2022 хтось скориставшись особистими даними [PERSON] та отримував на його ім`я кредити. 05.01.2023 року [PERSON] звернувся до Фастівського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про те, що 17.12.2022 невідома особа, скориставшись його персональними даними, оформила на його ім`я кредит у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОМОГА», а 19.12.2022 на його рахунок у АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] були зараховані кредитні кошти в сумі 6 008,60 грн., які того ж дня були перераховані на іншу картку. Заява [PERSON] про вчинений злочин за ч. 1 ст. 190 КК України була зареєстрована в ЄРДР за № 12023116310000011. Також представниця відповідача окремо заперечує правильність нарахування процентів та зазначає про завищений розмір витрат на правничу допомогу. 17 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача з використанням системи «Електронний суд». За змістом відповіді на відзив стверджується про неспроможність наведених відповідачем та його представником аргументів та додатково зазначається про наявність підстав для задоволення позову. Представник позивача зазначає, що саме по собі, звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення не може підтверджувати шахрайські дії щодо відповідача [PERSON] . А також сам по собі факт внесення в ЄРДР відомостей не може вважатись підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні (заяві про злочин). Внесення відомостей до ЄРДР не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається представник відповідача. Отже, твердження представника відповідача про те, що відносно відповідача у даній справі було вчинено кримінальне правопорушення на даній стадії розгляду справи є лише припущеннями та не є беззаперечним доказом доведеності вчинення відносно відповідача неправомірних дій, що мали наслідком укладення кредитного договору. В судове засідання, призначене на 13 листопада 2025 року не з`явились представник позивача, відповідач та його представниця, були повідомлені належним чином про час і дату проведення судового засідання. Представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності, відповідач і його представниця причини неявки не повідомили. З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі представника позивача, відповідача та його представниці. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 20 листопада 2025 року до 09 години 50 хвилин. Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи. Зокрема, судом встановлено, що 18 грудня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 9228812, з додатками (а. с. 45-55, 32, 33-34). Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору сума кредиту становить 9 900 гривень, кредит наданий на строк 91 днів, до 18 грудня 2022 року. Згідно пункту 1.5.1 договору одноразова комісія за надання кредиту становить 990 гривень. Згідно пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 148,50 гривень, які нараховуються за ставкою 1,5 % від фактичного в межах пільгового періоду, який згідно із пунктом 1.3.1 складає 1 день. Згідно пункту 1.5.3 договору, стандартна (базова) процентна ставка становить 3 % нараховується в межах поточного періоду, який становить 90 днів у відповідності до пункту 1.5.2 договору. В договорі визначена загальна сума процентів, яка буде нарахованою протягом поточного періоду 26 730 гривень. Вказаний договір з додатками підписаний позичальницею з використанням електронного підпису. Відомості про одноразовий ідентифікатор наведені в довідці про ідентифікацію (а. с. 19). До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 9 900 гривень. Факт перерахування зазначеної суми коштів на банківський рахунок позичальниці підтверджується платіжним дорученням № 89382459 від 18.12.2022 (а. с. 66), а також відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» щодо зарахування зазначеної суми коштів на рахунок відповідача. Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, сплати процентів, комісії за користування кредитом не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 37 768,50 гривень, що включає 9 900 гривень заборгованість за тілом кредиту, 26 878,50 гривень заборгованість за процентами, 990 гривень комісія. Позивачем до матеріалів справи долучена відомість первісного кредитора щодо щоденних нарахувань і погашень (а. с. 16-17). Відповідач обставин щодо укладення договору, погодження його умов та отримання грошових коштів заперечує, стверджує, що цей договір не укладав, а договір був укладеним від його імені, однак без його на те волевиявлення іншими особами з метою заволодіння коштами злочинним шляхом. Відповідно, відповідачем, як позичальником, не було надано доказів погашення заборгованості. 28 березня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 93-МЛ, за яким до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 9228812 від 18 грудня 2022 року. Відповідач не заперечує обставин щодо переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора, договір відступлення права вимоги ним оскаржено не було. Судом встановлено, що відповідач 05 січня 2023 року звертався до ЧЧ Фастівського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про те, що 17\~грудня 2022 року невідома особа на його ім`я оформила швидку позику в «MONEYVEO», а 19 грудня 2022 року ця позика у сумі\~6\~000\~гривень була надана і вказані кошти були зараховані на його кредитну картку в АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , які в подальшому без його на те волевиявлення були перераховані на іншу невідому картку. Відомості за зазначеним повідомленням внесені до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12023116310000011. З урахування встановлених вище обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми. Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому,необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно приписів частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги. З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до ТОВ «ФК «КРЕДИТКАПІТАЛ», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах кредитного договору і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідача заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, згідно з розрахунком, наданим до позовної заяви. Суд, перевіривши розрахунок сум, заявлених до стягнення, вважає такий розрахунок арифметично правильним і таким, що відповідає умовам договору. Зазначений розрахунок не спростований відповідачем, контр розрахунку не надано. Далі, суд критично оцінює доводи відповідача про не отримання ним кредиту і вчинення шахрайських дій по заволодінню грошовими коштами та зазначає, що визначений договором алгоритм ідентифікації особи, як позичальника, дає можливість в повній мірі встановити особу та підтвердити її волевиявлення на отримання коштів. Далі, звернення відповідача до органів поліції стосувалось іншого договору, укладеного з іншою кредитною організацією в інші дату та на іншу суму, грошові кошти були направлені на іншу карту позичальника, ніж та, що зазначена в п. 2.1 договору № 9228812 від 18 грудня 2022 року. Окремо суд зазначає, що саме по собі звернення до поліції і подальший початок кримінального провадження за фактом звернення особи, не можуть бути безспірними доказами відсутності волевиявлення особи, як позичальника,на укладення договору чи вчинення шахрайських дій щодо неї. В контексті приписів частини 6 статті 82 ЦПК України, преюдиційне значення мають вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, а не будь-які інші матеріали чи документи кримінального провадження. Також суд приймає до уваги, що відповідач не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 9228812 від 18 грудня 2022 року. Отже, зазначені доводи відповідача не заслуговують на увагу. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представниці на не прозорий та не чіткий характер умов договору в частині нарахування процентів, вважаючи, що вказане питання урегульовано пунктами 1.3 ,1.3.1, 1.3.2, 1.5.2, 1.5.3 договору з належним рівнем деталізації та за відсутності суперечностей. Далі, позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 гривень. На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи надано договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт № 1101 наданих послуг від 05.09.2025 року, детальний опис наданих послуг від 05.09.2025 року до акту № 1107 та ордер адвоката (а. с. 14, 18, 29). Аналізуючи існування підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесеним ним витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved