Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 682/1816/25 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Мукомел Л.А., до [PERSON] , [PERSON] , про виділення в натурі частини житлового будинку зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності. В обґрунтування поданого позову вказано, що [PERSON] , відповідно до Договору дарування частини житлового будинку від 24.06.2009, належить 1/4 частина житлового будинку за [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, загальна площа належної [PERSON] частини будинку становить 19,2 м. кв., а саме: коридор 5,7 м. кв., кімната - 7,7 м.кв., кухні - 5,8 м.кв., а також господарські будівлі: хлів зазначені в технічному паспорті літерами «б» і погріб «В». Співвласниками по іншій частині будинку [ADDRESS] є, [PERSON] (1/4 частина) та [PERSON] (1/2 частина) будинку. Даний будинок фактично розділений між співвласниками приміщеннями, ізольованими від приміщень інших власників, обладнаними окремими входами та підведеними до кожних з ним окремо всіма комунікаціями. Однак вирішити добровільно питання щодо розподілу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожною із частин житлового будинку та присвоїти кожній частині будинку поштової адреси немає можливості, оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку вирішити це питання. Відповідно позивачка немає можливості самостійно реалізувати свої права щодо вільного володіння та розпорядження даною частиною будинку. За таких обставин позивачка [PERSON] та її представник Мукомел Л.А. звернулись до суду та просили: виділити [PERSON] в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна (житлового приміщення), розташоване за адресою: будинок [ADDRESS] , загальною площею 19,20 кв.м., що складається з приміщень житлового будинку: а саме: коридор 5,7 м. кв., кімната - 7,7 м.кв., кухні 5,8 м.кв., а також господарські будівлі: хлів зазначені в технічному паспорті літерами «б» і погріб «В».; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями: хлів зазначені в технічному паспорті літерами «б» і погріб «В»., розташованими за адресою: будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.07.2025 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.09.2025. 18.09.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 29.10.2025. 29.10.2025 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача. 19.11.2025 в призначений час учасники справи до суду не з`явились. Представник позивача, адвокат Мукомел Л.А., подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. [PERSON] подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] заяв та клопотань до суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 24.06.2009 набула у власність частину житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Так, згідно даними технічного паспорту, у власності позивачки [PERSON] перебуває: коридор 5,7 м. кв., кімната - 7,7 м.кв., кухні 5,8 м.кв., а також господарські будівлі: хлів зазначені в технічному паспорті літерами «б» і погріб «В» (а.с. 8-11). Крім того, 1/2 частин вказаного вище житлового будинку належить [PERSON] , 1/4 частина [PERSON] , про що свідчить витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12-13). Згідно з технічним паспортом, загальна площа належної [PERSON] та [PERSON] частини будинку становить 77,2 м. кв., а саме: по власнику [PERSON] : коридор 3,6 м. кв., кімната - 20,7 м.кв., кухня 3,1 м.кв.; по власнику [PERSON] : коридор - 2,8 м.кв., кладова 3,3 м. кв., кухня 15,3 м.кв., кімната - 9,0 м. кв.. кімната - 10,7 м. кв., кімната 8, м. кв., а також господарські будівлі: хлів зазначений в технічному паспорті літерою «Б». З висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна від 09.05.2025 слідує, що житлового будинку [ADDRESS] , що перебувають у власності [PERSON] , а саме: коридор: 5,7 кв.м., кухні 2,8 кв.м., житлова кімната 7,7 кв.м., хлів-прибудова (б), погріб (В), може бути виділе в окремий об`єкт (а.с. 16). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Таким чином, з матеріалів справи слідує, що будинок [ADDRESS] фактично розділений між співвласниками приміщеннями, ізольованими від приміщень інших власників, обладнаними окремими входами та підведеними до кожних з ним окремо всіма комунікаціями. Оскільки вирішити добровільно питання щодо розподілу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожною із частин житлового будинку та присвоїти кожній частині будинку поштової адреси позивач не має можливості, за таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved