Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ ««Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»(далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»)» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 45084,76 грн: - за кредитним договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, укладеного ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в сумі 23678,2 грн, з яких: 8400 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11778,2 грн - заборгованість за процентами; 3500 грн штрафні санкції згідно з умовами договору; - за договором позики №73779696 від 31 січня 2024 року, укладеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в сумі 21406,56 грн, з яких: 7000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1260,56 грн - заборгованість процентами, 12096 грн заборгованість за пенею, 1050 грн заборгованість за комісією за надання позики. Указані договори були підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер телефону, що підтверджується умовами договорів, реквізитами та підписами сторін. За загальними умовами вказаних кредитних договорів позичальник [PERSON] отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Однак, в подальшому відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення, наданих їй коштів. 19 березня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, укладеного з відповідачкою. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25 за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №73779696 від 31 січня 2024 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» наділено правом вимоги до відповідачки за договорами №00-9933012 від 28 серпня 2024 року та №73779696 від 31 січня 2024 року, укладеними з [PERSON] [PERSON] заборгованість за договорами не сплатила, тому просить стягнути з неї 45084,76 грн заборгованості, та судові витрати у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Адвокат Григоренко А.О. в інтересах [PERSON] подав відзив, у якому у задоволенні позову просив відмовити. Уважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання первісними кредиторами договору №00-9933012 від 28 серпня 2024 року та №73779696 від 31 січня 2024 року, а саме первинних документів, які б свідчили про перерахування відповідачці суми кредиту. Заборгованість за тілом кредиту відповідно до договору №00-9933012 є більшою, ніж зазначено в умовах договору. Вимоги про стягнення штрафних санкцій та пені суперечать вимогам п. 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також уважав неправомірною вимогу позивача про стягнення комісії за надання кредиту №73779696 від 31 січня 2024 року в сумі 1050 грн, оскільки у договорі не наведено доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надавались позивачу, а тому положення договору щодо встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості відповідно до вимог закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. Також надав орієнтований розмір витрат на правову допомогу відповідачки в сумі 33500 грн, які просив стягнути з позивача у разі відмови в позові. У відповіді на відзив представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» уважав заперечення проти позову безпідставними, оскільки укладаючи договори, [PERSON] погодилась з їх умовами. Зазначив, що кошти перераховані на банківську карту відповідачки, відомості про які є банківською таємницею та можуть бути надані на вимогу власника картки, однак відповідачка не надала доказів на спростування доводів позивача про отримання нею коштів, а також свого розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором. Щодо витрат відповідачки на правову допомогу в розмірі 33500 грн, уважав такий розмір неспівмірним зі складністю справи, обсягом правової допомоги, наданої відповідачці та не таким, що не відповідає критерію реальності адвокатських послуг (встановленню їх дійсності та необхідності). Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку наданим доказам, дійшов висновку про таке. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну\~комерцію» N\~675-VIII\~від 03.09.2015\~року (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3\~Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12\~Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом установлено, що 28 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] , в електронній формі було укладено договір кредитної лінії №00-9933012 відповідно до умов якого остання отримала в кредит 7000 грн строком 360 календарних днів (до 23 серпня 2025 року), зі сплатою відсотків, знижена процентна ставка - 0,66 % в день, яка використовується виключно протягом 25 днів користування кредитом, стандартна процентна ставка 0,94% в день, одноразова комісія за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту та складає 1400 грн, денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії 1%. 31 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №73779696, відповідно до умов якого остання отримала в позику 7000 грн строком на 25 днів зі сплатою процентів в розмірі 0,26% в день , комісія за надання позики в розмірі 15% від суми кредиту, що складає 1050 грн. Указані кредитні договори підписані електронним підписом [PERSON] , який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить умови договорів, адреса, реквізити та підпис сторін. Таким чином, сторони зазначених договорів узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки на їх укладання на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.\~ 31 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Фінекспрекс» за дорученням ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перераховано на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] , зазначеної нею у договорі позики, 7000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 16 вересня 2025 року. 19 березня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, укладеного з відповідачкою на суму 20178,2 грн, з яких: 8400 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11778,2 грн - заборгованість за процентами, що підтверджується реєстром боржників, актом прийому його передачі, а також платіжною інструкцією від 28 березня 2025 року про перерахування коштів згідно договору факторингу. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25 та додаткову угоду №1 до нього за умовами яких останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №73779696 від 31 січня 2024 року на в сумі 21406,56 грн, з яких: 7000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1260,56 грн - заборгованість процентами, 12096 грн заборгованість за пенею, 1050 грн заборгованість за комісією за надання позики. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» наділено правом вимоги до відповідачки за договорами №00-9933012 від 28 серпня 2024 року та №73779696 від 31 січня 2024 року, укладеними з [PERSON] [PERSON] умови зазначених договорів не виконала, кредитні кошти не повернула. Доводи представника відповідачки про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, зокрема первинних документів (касово-бухгалтерських документів) на підтвердження умов виконання вказаних договорів щодо перерахування їй коштів є безпідставними. Як убачається з п.2.8 кредитного договору №00-9933012 від 28 серпня 2024 року та умов договору позики №73779696 від 31 січня 2024 року, кошти надаються позичальнику на його платіжну карту № [NUMBER] . Первинні кредитори у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами компаній з надання фінансових послуг з переказу коштів без відкриття рахунку. Відповідно до ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Відтак, ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідачки, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак [PERSON] не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що зазначений картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. За таких обставин суд уважає, що первісними кредиторами належним чином виконані свої зобов`язання відповідно до умов договорів №00-9933012 від 28 серпня 2024 року та №73779696 від 31 січня 2024 року, та здійснено перерахування коштів на банківську платіжну картку позичальника № [NUMBER] . Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісні кредитори та Позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу в сумі 7000 грн за договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року. При цьому, із розрахунку заборгованості за договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року убачається, що до залишку по тілу кредиту в сумі 8400 грн, окрім тіла кредиту - 7000 грн, включено комісія за надання кредиту в сумі 1400 грн, а тому доводи представника відповідача про невідповідність розміру тіла кредиту умовам договору на увагу не заслуговують. Не спростовано представником відповідача і розмір заборгованості за відсотками в сумі 11778,2 грн за кредитним договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, який нарахований первісним кредитором відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ « Макс Кредит». Разом з тим, доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за договором позики №73779696 від 31 січня 2024 року в сумі 1260 грн заслуговують на увагу. Як убачається зі змісту вказаного договору [PERSON] отримала в позику 7000 грн строком на 25 днів (п.2.2) зі сплатою процентів в розмірі 0,26% в день, комісія за надання позики в розмірі 15% від суми кредиту, що складає 1050 грн. У випадку укладення додаткової угоди про зміну строку, передбаченого п.2.2. розрахунок денної ставки здійснюється станом на день внесення таких змін до договору. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору про продовження строку кредитування та строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди , що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Перелік та цифрові значення умов договору підлягають зміні у зв`язку із продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається сторонами, а також відображається позичальнику в особистому кабінеті.(п.6 Договору). Проте, представником позивача не надано належних та допустимих доказів про дотримання вказаних умов, зокрема щодо укладення додаткової угоди про продовження строку позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.» Доказів на підтвердження пролонгації договору та її умови позивачем не надано, а тому розрахунки заборгованості достовірно не вказують на саме такий розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом, а також свідчать про нарахування процентів за межами строку позики. При цьому сплата відповідачкою 23 вересня 2024 року 436,80 грн та 28 жовтня 2024 року 2327,64 грн, а всього 2764,44 грн не може розцінюватись як автоматичне продовження строку позики, оскільки це суперечить умовам договору. Відповідно до умов договору №73779696 від 31 січня 2024 року, сума позики 7000 грн, строк позики 25 днів та базова ставка 0,26 процентів, а тому відсотки за користування позикою складають 455 грн, що підтверджується таблицею обчислення загальної вартості кредиту до споживача, що є додатком до договору позики. Тому з відповідачки підлягає стягненню за вирахуванням сплачених нею 2764,44 грн в рахунок сплати процентів та тіла кредиту, лише 4690,56 грн. Крім того, доводи представника відповідачки щодо неправомірності стягнення 3500 грн штрафних санкцій за кредитним договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, та 12096 грн заборгованості за пенею за договором позики №73779696 від 31 січня 2024 року заслуговують на увагу. Відповідно до статті 4\~ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу\~закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України\~від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки 3500 грн штрафних санкцій за кредитним договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, та 12096 грн пені за невиконання зобов`язання за договором позики №73779696 від 31 січня 2024 року нараховані за період воєнного стану, позивачу у їх стягненні слід відмовити. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 1400 грн комісії за надання кредиту, яку включено до залишку по тілу кредиту за кредитним договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року та 1050 грн за надання позики за договором позики №73779696 від 31 січня 2024 року, суд зважає на таке. Пунктом 1.6 договору №00-9933012 передбачено одноразове нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 20 відсотків від суми кредиту, що складає 1400 грн. Пунктом 2.4 договором позики №73779696 визначено комісію за надання позики в розмірі 15 відсотків від суми позики, що у грошовому виразі складає 1050 грн. Тобто, вказана комісія є одноразовою та стягується за надання коштів, та за своєю правової природою не є комісією за обслуговування кредитної заборгованості, а тому доводи представника відповідача щодо нікчемності умови про її стягнення відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» з огляду на відсутність в договорі переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надавались позивачу, не заслуговують на увагу та вказана комісія підлягає стягненню з відповідачки в повному обсязі. Таким чином, із [PERSON] на користь ТОВ «ЄАПБ» підлягає стягненню заборгованість в сумі 25918,76 грн. : - за кредитним договором №00-9933012 від 28 серпня 2024 року, укладеного ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в сумі 20178, 20 грн, з яких: 7000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11778,2 грн - заборгованість за процентами; 1400 грн заборгованість за комісією; - за договором позики №73779696 від 31 січня 2024 року, укладеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в сумі 5740,56 грн, з яких: 4690,56 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 1050 грн заборгованість за комісією за надання позики. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду ТОВ «ЄАПБ» було сплачено 3028 грн судового збору, ціна позову становила 45084,76 грн, позов задоволено на суму 25918,76 грн, тобто на 57,49 %, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1740,79 грн судового збору. Представник відповідачки адвокат Григоренко А.О. у разі відмови в задоволенні позову просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 33500 грн, які складаються з підготовки відзиву - 4 години, підготовки клопотань 4 години, підготовки заперечень на клопотання, вартістю 2000 грн за годину, та представництво в суді 3 години вартістю 2500 грн за годину, на підтвердження надання правової допомоги надав свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю та ордер. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Ураховуючи, що представником відповідачки подано лише відзив на позов, який є невеликим за обсягом, а тому суд уважає, що доводи представника позивача про неспівмірність заявленої відповідачкою витрат на правову допомогу з обсягом наданої допомоги та складністю справи заслуговують на увагу, та з урахуванням критерію реальності адвокатських послуг такий розмір витрат має становити 5000 грн. Оскільки позов задоволено на 57,49 відсотків, з позивача на користь відповідачки пропорційно до задоволених вимог слід стягнути 2125,50 грн витрат на правову допомогу адвоката (6000*42,51%).

Outcome: partial