Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

23.09.2025 представник позивача адвокат Білера П.П. звернувся до суду з вказаним позовом і просив встановити [PERSON] факт її постійного проживання та користування житлом квартирою [ADDRESS] . В обґрунтуванні вимог вказав, що позивачка з часу свого народження, а саме з [INFO] проживає у квартирі [ADDRESS] . Квартира не приватизована і обліковується на балансі Управління капітального будівництва та житлово комунального господарства Охтирської міської ради. На даний час позивачка проживає у квартирі сама з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Раніше у зазначеній квартирі проживали бабуся позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] , дідусь позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , мати позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Також у квартирі проживав брат матері позивачки - [PERSON] , який заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2023 у справі №583/1282/233 провадження 2/583/369/23 визнаний таким, що втратив право на користування цією квартирою, оскільки не проживав у ній більше семи років. Ордер на вселення у квартиру отримувала бабуся позивачки [PERSON] . Оскільки позивачка постійно проживає в квартирі з моменту народження, вона вирішила її приватизувати, у зв`язку з чим звернулася з відповідною заявою до Виконавчого комітету Охтирської міської ради. Однак їй пояснили, що для приватизації квартири крім інших документів, ордер на вселення в дану квартиру, але ордер у сім`ї [PERSON] не зберігся, тобто ордер втрачений невідомо коли та за невідомих обставин. Позивачка звернулася до Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради за заявою з проханням надати їй копію ордеру на вселення у квартиру, але отримала відповідь, що ордер відсутній. При зверненні до Виконавчого комітету Охтирської міської ради з заявою стосовно приватизації квартири, але у приватизації було відмовлено через відсутність у документах ордеру на вселення у квартиру та було роз`яснено позивачці право звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання у квартирі на законних підставах. На підставі вищевикладеного просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 16.10.2025 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивачки у суді зазначив, що без встановлення даного факту [PERSON] не зможе реалізувати своє право на приватизацію квартири, у котрій проживає від народження, інший досудовий спосіб регулювання цього питання відсутній, тому просив задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести судові засідання без його участі, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Допитана в суді [PERSON] пояснила, що з 2016 вона є керівником ПП «Жилкомсервіс», який обслуговує будинок по [ADDRESS] , в якому проживає [PERSON] . Зазначила, що позивачка постійно сама сплачує за послуги, що надаються підприємством, проживає у квартирі як власниця. Раніше в цій квартирі позивачка проживала разом з батьками, потім родичі померли, а вона залишилася проживати. Квартиру видавали родичам [PERSON] на підставі ордеру, який був на підприємстві до 2016 року. Потім всі документи на право власності на квартири передалися до Центру адміністративних послуг. Безперервно позивачка проживає років з чотири, а до цього виходила заміж і проживала у чоловіка. Постійно була зареєстрована до 2015, потім була знята з реєстрації, оскільки навчалася, а з 2016 знову зареєструвалася у вищезазначеній квартирі. На даний час [PERSON] проживає у квартирі з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є бабусею [PERSON] . Також пояснила, що квартиру у 1990 отримала друга бабуся позивачки [PERSON] , як працівниця швейної фабрики. Вони проживали у квартирі у чотирьох: [PERSON] , її чоловік, дочка [PERSON] і син [PERSON] . Син свідка одружився на [PERSON] у 1999. Сім років син свідка і його дружина знімали квартиру де і проживали. У 2005 мати позивачки [PERSON] вбила сина свідка, була осуджена і відбувала покарання. [PERSON] забрала до себе жити онучку [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , у квартирі залишився проживати сам [PERSON] , оскільки їх син [PERSON] вже одружився і вже там не проживав. Позивачка була постійно зареєстрована у квартирі по [ADDRESS] , хоча проживала із свідком, оскільки була маленькою. Потім з тюрми повернулася [PERSON] - мати позивачки і забрала від свідка [PERSON] . Вони проживали у тій квартирі. [INFO] померла [PERSON] і [PERSON] залишилася там проживати. Також зазначила, що позивачка весь час була зареєстрована у тій квартирі, а виписувалася лише коли навчалася у м. Суми. В суді допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що є тіткою позивачки. Свідок зазначила, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . У цій квартирі племінниця свідка була зареєстрована від народження, там проживали її бабуся і дідусь по материнській лінії. Цю квартиру отримала її бабуся, яка працювала на швейній фабриці. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого. Судом встановлено, що [PERSON] ( до заміжжя [PERSON] ) зареєстрована за адресою [ADDRESS] ( а.с. 6, 7). За цією ж адресою зареєстрована донька позивачки [PERSON] ( а.с.8, 9). Відповідно до довідки, виданої ПП «Жилкомсервіс» [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою [ADDRESS] та має склад сім`ї: донька [PERSON] , 2023 року народження ( а.с. 10). Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , замовником є [PERSON] ( а.с. 11). Згідно з поквартирної карточки , яка була заведена на квартиру [ADDRESS] , наймачем квартири зазначена [PERSON] . Члени сім`ї, які зареєстровані у вказаній квартирі: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , онучка [PERSON] . Відповідно до цієї ж довідки, позивачка, яка до заміжжя мала прізвище [PERSON] , була знята з реєстрації 11.09.2015 та знову зареєстрована 21.01.2016. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть ( а.с. 13, 14, 15). Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2023 [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] ( а.с. 16). Згідно з листом відповіддю виконавчого комітету Охтирської міської ради на заяву [PERSON] від 08.07.2025 №4075/01-05 щодо приватизації квартири [ADDRESS] , у наданих на приватизацію квартири відсутній ордер, без якого приватизація квартири не можлива. Роз`яснено, що для встановлення факту проживання у цій квартирі, [PERSON] необхідно звернутися до суду ( а.с. 18). Як встановлено судом в судовому засіданні, позивачка зверталася до відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради стосовно надання їй копії ордеру, однак отримала письмову відповідь про те, що за відомостями відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради, ордери на отримання житлових приміщень отримані від ПП «Жилкомсервіс», згідно з актом приймання передачі №1 від 29.03.2016, ордер, виданий на квартиру за адресою [ADDRESS] відсутній ( а.с. 17). Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на приватизацію. Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У ч.ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII передбачено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Так, судом встановлено, що позивачка зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 22.02.2000 по 11.09.2015 та з 21.01.2016 по теперішній час, як член сім`ї наймача. Крім цього, як зазначили свідки в судовому засіданні, позивачка проживає і користується вказаним житлом безперервно протягом останніх 4 років. Відповідно до ст.. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з абз. 5 ст. 3 Закону Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV, місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Водночас визначення терміну «постійне місце проживання» в чинному законодавстві відсутнє. У абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі Закон №\~1382-IV) в\~редакції за період з 11.12.2003 по 02.09.2014 зазначалося, що місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. \~Користуванням слід вважати фактичне проживання в житловому приміщенні, яке може бути закріплене юридично шляхом реєстрації або на підставі інших документів, таких як договір найму, право власності, рішення суду, або ордер на службове житло.\~ Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано достатньо письмових доказів, а також допитані свідки позивача, тому суд доходить до висновку,\~що [PERSON] \~фактично проживає\~та фактично\~користується квартирою\~ [ADDRESS] .

Outcome: approved