Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства «МІКС» (надалі «Відповідач»), в якому просить розірвати Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року та додаткову угоду до договору від 28.12.2020 укладені між Приватним підприємством «МІКС» та [PERSON] , стягнути з ПП «Мікс» на користь [PERSON] 699 928,00 грн. та 600 доларів США сплачених коштів, стягнути з ПП «Мікс» на користь [PERSON] 282 070,98 грн. інфляційних збитків, 63 108,57 грн. 3% річних, та 12 913 671,60 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, стягнути з ПП «Мікс» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 грн., судові витрати покласти на Відповідача Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем не виконано взятих за Договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створене у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27 жовтня 2017 року та додатковою угодою від 28.12.2021 року до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створене у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27 жовтня 2017 року , укладеним Приватним підприємством «МІКС» та [PERSON] , зобов`язань, оскільки на визначену даним договором дату (четвертий квартал 2022 року) не завершено будівництво об`єкту і не введено будинок в експлуатацію. Як зазначено у позовній заяві, Позивач виконала взяті на себе зобов`язання та оплатила вартість будівництва у сумі 699 928, 00 грн., 600 доларів США, що складає повну вартість квартири в сумі 712 803,00 грн., обумовлену в протоколі погодження договірної ціни від 27.10.2017 року, при цьому, Відповідач до встановленого у договору терміну та до сьогоднішнього часу взяті на себе зобов`язання не виконав. Посилаючись на істотне порушення Відповідачем умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створене у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27 жовтня 2017 року та додаткової угоди від 28.12.2021 року до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створене у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27 жовтня 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання даного договору та стягнення оплачених за договором коштів у розмірі 699 928,00 грн. та 600 доларів США, а також 282 070,98 грн. інфляційних збитків, 63 108,57 грн. 3% річних, та 12 913 671,60 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, а також стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та судових витрат. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач Приватне Підприємство «Мікс», явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечило, про дату та час судових засідань повідомлялося належним чином за зареєстрованою юридичною адресою. Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки Відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомило, відзиву не подало, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 27.10.2017 року між Приватним Підприємством «Мікс» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року (надалі також «Договір». Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Продавець зобов`язується передати у власність Покупця квартиру, яка буде створена у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти квартиру у відповідності до умов даного Договору та оплатити її. За даним Договором продається 3 (три) кімнатна квартира під будівельним [ADDRESS] , загальною проектованою площею 78,33 кв.м., на 5 поверсі 3 будівельного під`їзду, згідно генплану (надалі по тексту квартира), в групі багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення, яка знаходиться за будівельною адресою : [ADDRESS] . (пункт 2.2.). Згідно пункту 2.4. Договору планове закінчення будівництва та введення Об`єкту в експлуатацію ІV (четвертий) квартал 2019 року. Відповідно до Додаткової угоди від 28.12.2020 року до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, сторони погодили викладення пункту 2.4 Договору в наступній редакції: «2.4. Планове закінчення будівництва ІV (четвертий) квартал 2022 року, планове введення в експлуатацію ІІ (другий) квартал 2023 року. Пунктом 4.1. Договору визначено, що загальна вартість Квартири погоджується Сторонами протоколом погодження договірної ціни. Відповідно до Додатку №1 до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, Протоколом погодження договірної ціни від 27 жовтня 2017 року сторони погодили, що вартість квартири виходячи з проектної площі (п. 2.2. Договору) складає суму 712 803,00 грн., що еквівалентно 27 415,50 доларів США по комерційному курсу на момент проведення будь-яких взаєморозрахунків між Сторонами Договором (п.1.2). Покупець проводить оплату квартири Продавцю у наступні етапи (п.1.3): 1.3.1 Суму в національній валюті, що на момент буде еквівалентна 23 264,50 доларів США (по комерційному курсу на день оплати) до 15 листопада 2017 р. 1.3.2. Суму в національній валюті, що на момент буде еквівалентна 700 доларів США (по комерційному курсу на день оплати) до 15 грудня 2017 р. [PERSON] повністю сплачена вартість даної квартири в сумі 699 928, 00 грн. та 600 доларів США, що складає повну вартість квартири в сумі 712 803,00 грн., обумовленою в протоколі погодження договірної ціни від 27.10.2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями: Квитанція до прибуткового касового ордера №246 від 27.10.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 16). Квитанція до прибуткового касового ордера №247 від 30.10.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 18). Квитанція до прибуткового касового ордера №248 від 31.10.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 17). Квитанція до прибуткового касового ордера №249 від 01.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 12). Квитанція до прибуткового касового ордера №250 від 02.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 21). Квитанція до прибуткового касового ордера №251 від 03.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 20). Квитанція до прибуткового касового ордера №252 від 06.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 19). Квитанція до прибуткового касового ордера №253 від 07.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 25). Квитанція до прибуткового касового ордера №254 від 08.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 26). Квитанція до прибуткового касового ордера №255 від 09.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 23). Квитанція до прибуткового касового ордера №256 від 10.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 24). Квитанція до прибуткового касового ордера №257 від 13.11.2017 року на суму 49 000 грн. (а.с. 27). Квитанція до прибуткового касового ордера №258 від 14.11.2017 року на суму 16 800 грн. (а.с. 28). Квитанція до прибуткового касового ордера №259 від 17.11.2017 року на суму 26 730 грн. (а.с. 30). Квитанція до прибуткового касового ордера №278 від 28.12.2017 року на суму 19 495 грн. (а.с. 29). Квитанція до прибуткового касового ордера №33 від 09.02.2018 року на суму 600 доларів США (а.с. 33). Квитанція до прибуткового касового ордера №347 від 05.03.2018 року на суму 18 900 грн. (а.с. 32). Квитанція до прибуткового касового ордера №384 від 04.04.2018 року на суму 29 926 грн. (а.с. 31). Однак, як зазначено у позовній заяві, Відповідачем було порушено умови зазначені у пункті 2.4 Договору, а саме, що планове закінчення будівництва ІV (четвертий) квартал 2022 року, планове введення в експлуатацію ІІ (другий) квартал 2023 року. Як зазначено у позові, ПП «Мікс» роботи по будівництву не розпочаті, будинок не зданий в експлуатацію. Крім того Позивачем у позовній заяві зазначено, у відповідності до п.6.1 Договору за невиконання чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності чинного законодавства України , п. 6.7 Договору визначено, що за прострочення терміну введення Об`єкта в експлуатацію більш ніж на 6 місяців Продавець несе відповідальність згідно чинного законодавства України, про що Позивачем долучено розрахунок інфляційних збитків, 3% річних від суми заборгованості, та (неустойки) пені за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року. Враховуючи зазначене, посилаючись на істотне порушення Відповідачем умов договору, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (статті 526 ЦК України). Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частинами першою, другою та третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підстави для зміни і розірвання договору врегульовано ст.651 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 № 910/2861/18 висловлено позицію, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторонни неможливість досягнення нею цілей договору. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Підставами позовних вимог [PERSON] зазначено, що Відповідачем не виконано умови Договору, оскільки станом на четвертий квартал 2022 року не організовано будівництво Об`єкту, не введено його в експлуатацію. Доказів, які б спростовували вищевикладені твердження Позивача, Відповідачем суду не надано, і Судом таких обставин не встановлено. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що Позивачем доведено факт істотного порушення Відповідачем умов Договору (повне невиконання його умов), у зв`язку з чим існують передбачені ст.651 ЦК України підстави для розірвання Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року та Додаткової угоди до договору від 28.12.2020 укладені між Приватним підприємством «МІКС» та [PERSON] . Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Оскільки в матеріалах справи містяться підтвердження того, що на виконання обов`язків за Договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року [PERSON] було сплачено продавцю ПП «Мікс» грошові кошти в сумі 699 928, 00 грн. та 600 доларів США (а.с. 16-33), що складає повну вартість квартири в сумі 712 803,00 грн., дані кошти у зв`язку з розірванням договору з підстави його істотного невиконання продавцем, підлягають стягненню з ПП «Мікс» на користь [PERSON] . Щодо стягнення з Відповідача ПП «Мікс» інфляційних збитків, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, Суд зазначає наступне. Стаття 625ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524,533-535 і 625ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ст.546ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. В силу вимог ст.549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до Додаткової угоди від 28.12.2020 року до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, сторони погодили викладення пункту 2.4 Договору в наступній редакції: «2.4. Планове закінчення будівництва ІV (четвертий) квартал 2022 року, планове введення в експлуатацію ІІ (другий) квартал 2023 року. Згідно п.6.1 Договору за невиконання чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності чинного законодавства України. Відповідно до п. 6.7 Договору визначено, що за прострочення терміну введення Об`єкта в експлуатацію більш ніж на 6 місяців Продавець несе відповідальність згідно чинного законодавства України. Згідно статті 251ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Стаття 252ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 8ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Враховуючи зазначені положення, суд вважає, що формулювання «планове введення в експлуатацію» вказує виключно на те, що зміна терміну готовності об`єкта будівництва на строк до шести місяців не буде вважатися порушенням умов цього договору. Враховуючи зазначене, граничним строком виконання ПП «Мікс» своїх зобов`язань по завершенню будівництва є 31 травня 2023 року. Оскільки ПП «Мікс» порушило умови Договору, який розривається в судовому порядку, Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування Позивачу інфляційних втрат та 3% річних. При цьому, враховуючи, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, а не договір про виконання робіт (надання послуг), підстав для застосування аналогії закону та приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин сторін у даній справі суд не мав. Перевіривши поданий Суду розрахунок (неустойки) пені (а.с.8), розрахунок інфляційної суми (а.с.6), розрахунок 3% річних від суми заборгованості (а.с.7) згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року, Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі стягнення суми 282 070,98 грн. інфляційних збитків, суми 63 108,57 грн. 3% річних, за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №ПФ/І/3-5-108 від 27.10.2017 року. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені відмовити. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17 дійшла висновку ,що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Обґрунтовуючи факт завдання моральної шкоди та її розмір, Позивач у позовній заяві покликалася на те, що несвоєчасне виконання Відповідачем робіт по Договору та не передача квартири у власність відповідно до Договору, викликали у неї сильні відчуття дискомфорту, у зв`язку із чим Позивач перебуває в психологічній напрузі, що негативно відбивається на її взаємовідносинах з оточуючими, які в свою чергу породжують до зниження власної самооцінки. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру предмету спору, глибини і тривалості завданих позивачу душевних страждань, враховує при цьому вимоги розумності і справедливості, а тому вважає, що заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди у 10 000,00 грн. станом на сьогоднішній день є адекватним способом відшкодування завданої немайнової шкоди Позивачу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтовано частково, та підлягають до часткового задоволення. Судовий збір слід розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки Судом прийнято рішення про часткове задоволення окремих позовних вимог про розірвання договору (немайнова вимога) та про стягнення коштів (майнова вимога), стягненню з Відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 16 351,20 грн.(1211,20 грн. + 15 140,00 грн.) На підставі викладеного, відповідно до ст. 509, 526, 625, 629, 651, 653 ЦК України,

Outcome: partial