Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

02 вересня 2025 року [PERSON] , яка діє як піклувальник від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить: встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Овлаші Роменського району, який загинув [INFO] під час захисту Батьків-щини, є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Ромни Сумської області; встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час переміщення внаслідок ворожих скидів з БпЛА в районі населеного пункту Ялта, Волноваського району Донецької області, та [PERSON] , [INFO] , в період часу з 2014 року і по 19 липня 2025 року за адресою : [ADDRESS] ; визначити порядок виконання рішення, відповідно до якого, рішення суду є підставою для Роменського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису № 352 від 11 жовтня 2016 року, зробленого Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумський області про народження [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини « [INFO] » на прізвище « [INFO] », по батькові дитини « [INFO] » змінити на « [INFO] », без зміни дати, місця народження, імені дитини, а у відомості про батька записати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Овлаші Роменського району, померлого [INFO] . Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у шлюбі із [PERSON] , який був розірваний 06 травня 2009 року на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . У липні 2014 року вона познайомилась з [PERSON] , [INFO] , з яким почала зустрічатись і підтримувати близькі стосунки, через декілька місяців вони стали проживати разом як подружжя у належному [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] та вести спільне господарство. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Враховуючи те, що вони з [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, а також у зв`язку із тим, що він не виявив бажання звернутись разом з нею до відділу РАЦС зі спільною заявою про запис його батьком дитини, то відомості про батька дитини в книзі записів народжень були проведені відповідно до положень ст. 135 СК України за її прізвищем - « [PERSON] », а ім`я та по батькові батька доньки були записані за її вказівкою - « [PERSON] ». Після народження доньки [PERSON] забрав їх із пологового будинку і вони стали разом проживати однією сім`єю та вдвох ростити і виховувати дитину, відносини між ними носили подружній характер, вони разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, сплачували комунальні платежі. Із часу свого народження дочка [PERSON] знаходилась на повному утриманні та вихованні [PERSON] , який здійснював догляд за дитиною, дбав про неї та мав спільне дозвілля, забезпечував її усім необхідним, водив до дитячого садочку, тобто він в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки щодо дитини та визнавав себе її біологічним батьком. У 2019 році [PERSON] зареєстрував її та доньку у належному йому будин¬ку [ADDRESS] , у якому він також сам зареєст-рувався 26.02.2020 року. У лютому 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України і 12.04.2025 року [PERSON] був призваний на військову службу за загальною мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022. 21.07.2025 року [INFO] було направлено сповіщення № 2/2519, в якому йшлося про те, що матрос [PERSON] , стрілець-снайпер десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десант-но-штурмової роти військової частини [NUMBER] , загинув [INFO] , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час переміщення внаслідок ворожих скидів з БпЛА в районі населеного пункту Ялта, Волноваського району Донецької області. Кам`янським районним управлінням в Дніпропетровській об¬ласті було відкрито провадження по факту смерті [PERSON] , відомості щодо дано¬го факту було внесено до ЄРДР 12025041160000993 від 21.07.2025р. Для призначення їх з загиблим [PERSON] дочці [PERSON] пенсії по втраті годувальника та з метою отримання нею пільг і статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисни¬ка України відповідно до пункту 5 статті 10.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соці¬ального захисту» позивачу необхідно надати документи, що підтверджують родинні зв`язки з годувальни-ком, а оскільки у свідоцтві про народження дочки [PERSON] не записаний її батьком, необхідно у судовому порядку встановити факт батьківства [PERSON] , відносно його дочки [PERSON] . Для підтвердження факту батьківства вона разом із донькою [PERSON] , [INFO] , звернулись до Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» у м. Київ для проведення молекулярно- генетичної експертизи, згідно висновку якого ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999 %. Окрім цього, у зв`язку з тим, що між нею та [PERSON] не був зареєст¬рований шлюб, вона наразі не може реалізувати свої права на гарантовані державою виплати, пільги, як дружини зниклого безвісті військовослужбовця, а тому їй необхідно встановити також факт постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [PERSON] , загиблим [INFO] . Для неї та [PERSON] офіційна реєстрація шлюбу носила лише формальний характер, вони не вбачали у даній процедурі суттєву необхідність, а тому так і не одружились. Проте, від¬носини між ними носили подружній характер, вони проживали однією сім`єю, були зареєстровані за одні¬єю адресою проживання, разом виховували дитину, вели спільне господарство, мали спільний сімей-ний бюджет, разом сплачували комунальні платежі. Із часу свого народження донька [PERSON] , [INFO] , знаходилась на повному утриманні та вихованні [PERSON] , який в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки щодо дитини та визнавав себе її біоло¬гічним батьком, а її вважав своєю дружиною. У зв`язку із викладеними обставинами вона змушена звернутись до суду з цим позовом про встано-влення фактів батьківства та проживання однією сім`єю. Ухвалою суду від 18.09.2025 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Представником третьої особи Міністерства оборони України надано заяву від 15.10.2025, в якій викладені письмові пояснення щодо справи, зміст яких він просить врахувати при ухваленні судового рішення, зокрема щодо обов`язку доказування певних обставин. Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року по справі закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду по суті справи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона отримувала допомогу, як мати-одиначка, та саме для цього вона не захотіла реєструвати [PERSON] батьком, [PERSON] визнавав дитину, вони жили разом, влітку 2014 року познайомились, з осені почали жити разом у с. Овлаші з його батьками. У 2016 році у них народилась донька, вели спільне господарство, виховували дитину, спільно утримували, обробляли огород, купували автомобіль та інше, [PERSON] у квітні 2025 року мобілізували, вона не знає чи збереглись документи на майно, яке купували разом, чи писав [PERSON] заяву про те, хто буде отримувати кошти у разі загибелі, їй не відомо, повідомлення про смерть прийшло на ім`я сестри, просила позов задовольнити. Відповідач в заяві до суду позов визнала, просила справу розглядати без її участі. Представники третіх осіб до суду не з`явились, проте належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, врахувавши письмові пояснення третіх осіб, та перевіривши і дослідивши в судовому засіданні письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. В ч. 8 ст. 7 СК України законодавець закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) та від 01.05.2024 у справі №758/7604/23 (провадження № 61-4326св24) зроблено висновок щодо застосування ст. 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). В постанові №576/2871/23 від 16.04.2025 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.10.2016 вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , де у графі «батьки» вказано: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а. с.8). Згідно копії повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 27.08.2025 відомості про батька [PERSON] - [PERSON] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 9-10). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.10.2011 розірвано шлюб між [PERSON] , 1980 р.н., та [PERSON] , 1987 р.н. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2009 розірвано шлюб між [PERSON] , 1978 р.н., та [PERSON] , 1973 р.н. Відповідно до довідки № 191/3078 від 19.05.2025 солдат [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 12.04.2025 р. (а.с. 13). Згідно сповіщення № 2/2519 від 21.07.2025, адресованого сестрі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про те, що брат, матрос [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час переміщення внаслідок ворожих скидів з БпЛА в районі населеного пункту Ялта, Волноваського району Донецької області (а.с. 14). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області №02.21-18/132 від 25.08.2025 [PERSON] дійсно зареєстрована та проживала разом з [PERSON] до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с. 15). Згідно довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 02.21-18/131 від 25.08.2025 [PERSON] дійсно проживала разом з [PERSON] , з 2014 року по [INFO] , але без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с. 16). Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду № 49504 від 21.08.2025 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999 % (а.с. 17-34). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2017, копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49880534 від 15.11.2017 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить частки житлового будинку з відповідними надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35-37). Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - з 26.02.2020 р., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - з 12.09.2019 р. (а.с. 38-40). Свідок [PERSON] , [INFO] , надала суду показання про те, що вона знає [PERSON] як сусідку десь років десять, остання з 2014 року проживала з [PERSON] в с. Овлаші, вони жили непогано, дружньо, у них через 2 роки, як стали жити, народилась донька, у них велике господарство, працювали по дому, [PERSON] доглядала за батьком чоловіка. [PERSON] завжди визнавав [PERSON] донькою, що у дитини інше прізвище дізналась тільки після смерті [PERSON] . Сусіди ніколи не знали, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] не зареєстрований, авто купували разом, у них родина хотіла разом купувати меблі, але як розподілений у них бюджет їй не відомо, доньці справляли дні народження, коли батько помер, ховати разом. Свідок [PERSON] , [INFO] , надала суду показання про те, що влітку 2014 р. познайомились із [PERSON] на річці, останній з [PERSON] почали зустрічатись, восени 2014 р. переїхали жити до [PERSON] в с. Овлаші, ще були живі батьки [PERSON] . Через два роки народилась у них донька [PERSON] , вона допомагала [PERSON] по господарству, як донька була маленька. [PERSON] був дуже хорошим батьком, в школу доньку возив, на велосипеді навчив кататись. Вона приходила до них у гості, провидили разом свята. У їх родини було господарство, колись навіть корова була, [PERSON] працював у МНС, були спільні витрати, [PERSON] пішла на роботу, робили ремонт разом, проводили воду, [PERSON] купив авто, потім мотоцикл, [PERSON] увесь час жила разом з [PERSON] , відпочивати не їздили, [PERSON] і нині проживає там же, в с. Овлаші. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). З матеріалів справи вбачається, що на час народження [PERSON] , її мати та [PERSON] у шлюбі не перебували, прізвище батька в актовому записі про народження дитини зазначено за прізвищем матері, а її ім`я та по батькові - за вказівкою матері. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст. 263 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Таким чином, у суду відсутні будь-які підстави не довіряти поясненням сторін, показанням свідків та письмовим доказам, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими і в своїй сукупності з достовірністю підтверджують визнання [PERSON] свого батьківства щодо доньки [PERSON] . Згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду № 49504 від 21.08.2025 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999 %. Оскільки перед судом, поза розумним сумнівом, доведено факт існування кровного споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , то суд приходить до висновку про доведення перед судом батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Крім того, як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у резолютивній частині рішення про встановлення факту батьківства мають міститися всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 2.13.1 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи викладене, підлягають внесенню зміни до актового запису, складеного Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області № 352 від 11 жовтня 2016 року, про народження [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини « [INFO] » на прізвище « [INFO] », побатькові дитини « [INFO] » змінити на « [INFO] », вказавши у графі «Батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України», в решті залишити без змін. Щодо вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживють разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі№ 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22). Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)). Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Разом з тим, показання свідків [PERSON] , [PERSON] щодо проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. Суд критично оцінює показання вказаних свідків на підтвердження того, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] та не наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Під час судового розгляду стороною позивача не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивача та [PERSON] як чоловіка і жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що вони постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18). Окрім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що вони разом з [PERSON] за спільні кошти придбали автомобіль чи інше майно, або щодо розподілу сімейного бюджету, наявності спільних прав та обов`язків тощо. З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання з чоловіком однією сім`єю без шлюбу у вказаний період. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу в період часу з 2014 року по [INFO] . Позивач не довела, що у вказаний період вони разом з [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Outcome: partial