Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми 3% річних та інфляційної складової боргу Позовні вимоги мотивовані тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №2-488/12 за позовом ТОВ «Кей Колект» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2012 стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на корить ТОВ «Кей Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 045 607,31 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення з розгляду цивільної справи у сумі 120,00 грн. Заочне рішення суду набрало законної сили та в судовому порядку не переглядалось. Позивач вказує, що з моменту ухвалення рішення суду відповідачі зобов`язання зі сплати заборгованості не виконують, у зв`язку із чим, з урахуванням положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач прохає суд стягнути з них 3% річних та інфляційну складову боргу за прострочення грошового зобов`язання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 20.11.2025, представник позивача не з`явився, при цьому, до початку розгляду справи через систему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а саме шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі за адресою місця їх реєстрації: [ADDRESS] , яку [PERSON] отримав особисто, що підтверджується його власноручним підписом в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд даної справи, не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідачі були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідачів, які були належним чином повідомленими про день та час судового засідання. В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №2-488/12 за позовом ТОВ «Кей Колект» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в рамках розгляду якої судом було встановлено, що 18.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11316503000, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу суму коштів у розмірі 100 000 дол. США, а відповідач в свою чергу зобов`язався погасити кредит та сплатити відсотки за його користування у розмірі 11,9% річних. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено два договори поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] №188697 та [PERSON] №188855. Ухвалою суду від 29.03.2012 залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Кей-Колект». Зочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2012 стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на корить ТОВ «Кей Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 045 607,31 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення з розгляду цивільної справи у сумі 120,00 грн. Заочне рішення суду набрало законної сили та в судовому порядку не переглядалось. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень стст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідачів на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3% річних та інфляційної складової боргу за невиконання ними грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за умовами кредитного договору №11316503000 від 18.03.2008, які було стягнуто на підставі судового рішення. Так, Верховний Суд у постанові від 07.02.2017 (справа №910/11249/17) зробив висновок, що норма статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, а також з урахуванням порушенням відповідачами виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про те, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків заборгованості позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачам на розмір заборгованості за кредитом у сумі 1 045 607,31 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України було нараховано 3% річних у розмірі 153 661,31 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 507 040,07 грн. Період нарахування з 02.07.2017 по 23.02.2022. Вказані розрахунки складені у відповідності до чинного законодавства України, досліджені та перевірені судом, а відтак суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача вищевказаних сум. При цьому, суд зауважує, що відповідачі, будучи обізнаними про наявну заборгованість перед позивачем, будь-яких доказів про її погашення суду не надали, як і не надали будь-яких заперечень з приводу наданих позивачем розрахунків заборгованості, тоді як у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Пунктом 1 частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 7 928,42 грн. судового збору На підставі викладеного та

Outcome: approved