Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зокрема зазначав, що 21 вересня 2023 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано у місті Бохум, у бюро реєстрації актів цивільного стану. Від вказаного шлюбу у нього із відповідачкою дітей немає. Разом з тим, сімейне життя у нього з відповідачкою не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на життя, у зв`язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою є неможливе та суперечить його інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою він не має. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований у місті Бохум, у бюро реєстрації актів цивільного стану, розірвати. Ухвалою судді Чернівецького районного суду міста Чернівців від 13.10.2025 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник [PERSON] у позовній заяві просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та у разі неявки відповідачки не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, та не заперечувала щодо розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, з 21 вересня 2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано у місті Бохум, у бюро реєстрації актів цивільного стану(а.с.7-9). Від вказаного шлюбу у нього із відповідачкою дітей немає. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, зокрема позовної заяви, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивач наміру продовжувати подружні відносини із відповідачкою немає. Даний факт також підтверджується поданими сторонами на адресу суду письмовими заявами. Так, згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а наданий сторонам строк на примирення не призвів до збереження шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб, - розірванню.

Outcome: approved