Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Представник позивача\~ адвокат\~Зеленський М.С.\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з Державного\~бюджету України\~на користь\~ [PERSON] \~40000,00\~грн.\~у рахунок\~відшкодування моральної\~шкоди;\~вирішити питання\~про розподіл\~судових витрат,\~а саме\~стягнути з\~Державного бюджету\~України на\~користь [PERSON] \~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~суді першої\~інстанції у\~розмірі 12000,00\~грн.\~ В\~обґрунтування позову\~зазначає,\~що відносно\~ [PERSON] \~було складено\~протокол про\~адміністративне правопорушення\~за ст.\~188-28\~КУпАП.\~Постановою Лозівського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~від 04.02.2025\~провадження у\~справі про\~притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Також відносно [PERSON] були складені постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., які були скасовані рішеннями Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2025, 27.02.2025 та залишені без змін апеляційною інстанцією, а також Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025. Підставами для скасування зазначено відсутність будь-яких доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні [PERSON] порушення пункту 1.5 ПДР України. Крім того, Департаментом патрульної поліції проведено службове розслідування за скаргою адвоката Зеленського М.С. в інтересах [PERSON] від 24.04.2025, у тому числі щодо поліцейських, якими складено вищевказані оскаржувані постанови, згідно висновку якого від 26.06.2025 підтверджено факти вчинення поліцейськими дисциплінарних проступків, однак, відповідно до ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту строк застосування дисциплінарних стягнень закінчився. Незаконними діями працівників поліції позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач зазнав тривалих душевних страждань унаслідок його протиправного неодноразового притягнення поліцейськими до адміністративної відповідальності за надуманих підстав (безпідставно, за відсутності жодних доказів), приниження його честі, гідності та завдання шкоди репутації, як законослухняного громадянина України, його звичайний спосіб життя був змінений (зазнав негативного впливу) через нав`язане поліцейськими відчуття провини за дії, що він не вчиняв, а також з-за необхідності звернення до адвоката та суду задля оскарження незаконних постанов, що у свою чергу становило зайвий тягар для позивача, витрат відповідних грошових коштів (на судовий збір та гонорар) не відбулося б у разі законності діянь поліцейських. [PERSON] безпідставно (незаконно) перебував у статусі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом 4 місяців та 24 днів (з 29.11.2024 по 22.04.2025 ), з яких тричі за ч.3 ст.140 КУпАП (1. з 29.11.2024 по 11.03.2025; 2. з 02.12.2024 по 22.04.2025; 3. з 03.12.2024 по 17.04.2025), а також з 03.12.2024 по 14.02.2025 за ст. 188-28 КУпАП (одне провадження). При цьому, за вказаний період (доволі тривалий) позивач під час доведення своєї невинуватості у вчиненні безпідставно інкримінованих йому поліцейськими ряду адміністративних правопорушень, зазнав також і широке коло інших грубих порушень його прав, свобод та законних інтересів збоку панів поліцейських, у наслідок чого відчував себе беззахисним, його психо-емоційний стан погіршився тощо. Позивач та його представник адвокат Зеленський М.С. у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Також адвокатом надано відповідь на відзив, у якому він зазначив, що відзив на позов подано без надання жодних доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Вказав, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди. Порушення прав [PERSON] , як людини та громадянина, окрім іншого, також встановлено і представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (відповідний лист наявний у матеріалах даної справи). У даній справі наявні (надані виключно стороною позивача) усі належні, допустимі, достовірні, достатні, необхідні та можливі докази моральної шкоди. Представник\~відповідача у\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~не визнав\~з підстав,\~викладених у\~відзиві на\~позовну заяву,\~в якому\~зазначив,\~щонаявність моральної шкоди не підтверджена жодними доказами, а висновки Верховного Суду, на які посилається представник позивача не є релевантними до спірних правовідносин. Так, представник позивача, обґрунтовуючи наявність у позивача моральної шкоди, неодноразово вживає словосполучення «погіршення психо-емоційного стану». В свою чергу, відповідач вважає, що представник позивача виходить за межі власної компетенції як адвоката та надає діагностичну інформацію, яку може надати лише фахівець в галузі психології чи психіатрії. Відповідної медичної документації, що надана такими фахівцями матеріали справи не містять. З огляду на відсутність будь-якої медичної документації, вищевказані слова представника позивача слід сприймати виключно як оціночні судження. Крім того, представник позивача, описуючи процес винесення та оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3570808, вказує, що постанова є протиправною. Однак, в жодній справі, в яких було скасовано постанови про накладення адміністративних стягнень та на які посилається позивач, судами як першої, так і апеляційної інстанції не було зроблено висновку про протиправність постанов або незаконних, свавільних дій працівників поліції. Лише у випадку, якщо буде доведено, що притягнення до адміністративної відповідальності провадилось із очевидним порушенням вимог закону чи внаслідок інших неправомірних дій працівників поліції, такі дії можуть утворювати обов`язкову умову для покладення на державу деліктної відповідальності. У протилежному випадку сам факт закриття справи не створює підстав для визнання дій працівників поліції протиправними. Щодо посилання позивача на невиконання судових рішень в частині відшкодування судових витрат, зазначив, що дії щодо виконання рішень суду знаходяться поза волею відповідача, так як відповідні списання з метою виконання рішень суду відбуваються Державною казначейською службою України в безспірному порядку. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомог зазначив, що витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. є необґрунтованими, завищеними, та непропорційними, так як всі документи, що надані представником позивача, вже неодноразово були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанції в справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, а тому не підлягають задоволенню. Також у судовому засіданні пояснив, що позивачем не надано розрахунку орієнтовного розміру моральної шкоди, висновків експертів, консультативних висновків, доказів звернення за допомогою до спеціалістів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що Казначейство прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і шкоди позивачеві не завдало і не має жодних фактичних даних (доказів), на підставі яких суд встановлював наявність або відсутність обставин, що мали значення для правильного вирішення справи, беручи до уваги, що представництво інтересів Держави у розумінні частини четвертої статті 58 ЦПК України у справі здійснює Департамент патрульної поліції. Також вказав, що встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Європейський суд з прав людини вказує, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Також вказав, що у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Головного управління або державного бюджету. Такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір. Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; у випадках, встановлених законом, звертатися до суду в інтересах інших осіб. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК). Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Судом встановлено,\~що у відношенні [PERSON] було складено протокол серії ЕПР1 № 187754 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-28 КУпАП. Постановою Лозівського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~від 04.02.2025\~провадження у\~справі про\~притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2025 залишено без задоволення адміністративний позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третьої особи: інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта Васіщева Артема Михайловича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Васіщева Артема Михайловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3570808 від 29.11.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень залишено без змін. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 скасовано рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2025 по справі № 629/7532/24. Прийнято постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024, інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Васіщева А.М. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3\~ст. 140 КУпАП\~та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., провадження по адміністративній справі закрито. Підставами для задоволення позову зазначено недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2025 скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 3596112 від 03.12.2024 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 140 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок. Закрито справу про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 3 ст. 140 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 вищевказане рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2025 залишено без змін. Підставами для задоволення позову зазначено відсутність будь-яких доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні [PERSON] порушення пункту 1.5 ПДР України. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2025 задоволено адміністративний позов [PERSON] до інспектору 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 3589767 від 02.12.2024 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 140 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок. Закрито справу про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 3 ст. 140 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025 вищевказане рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2025 залишено в силі. Підставами для задоволення позову зазначено відсутність будь-яких доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КУпАП, і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні [PERSON] порушення пункту 1.5 ПДР України. Департаментом патрульної поліції проведено службове розслідування за скаргою адвоката Зеленського М.С. в інтересах [PERSON] від 24.04.2025, у тому числі щодо поліцейських, якими складено вищевказані оскаржувані постанови, згідно висновку якого від 26.06.2025 підтверджено факти вчинення поліцейськими дисциплінарних проступків, при цьому зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту строк застосування дисциплінарних стягнень закінчився. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 11 ЦК України дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки. Позивач зазначає, що незаконними діями працівників поліції йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач зазнав тривалих душевних страждань унаслідок його протиправного неодноразового притягнення поліцейськими до адміністративної відповідальності за надуманих підстав (безпідставно, за відсутності жодних доказів), приниження його честі, гідності та завдання шкоди репутації, як законослухняного громадянина України, його звичайний спосіб життя був змінений (зазнав негативного впливу) через нав`язане поліцейськими відчуття провини за дії, що він не вчиняв, а також з-за необхідності звернення до адвоката та суду задля оскарження незаконних постанов, що у свою чергу становило зайвий тягар для позивача, витрат відповідних грошових коштів (на судовий збір та гонорар) не відбулося б у разі законності діянь поліцейських. [PERSON] безпідставно (незаконно) перебував у статусі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом 4 місяців та 24 днів (з 29.11.2024 по 22.04.2025 ), з яких тричі за ч.3 ст.140 КУпАП (1. з 29.11.2024 по 11.03.2025; 2. з 02.12.2024 по 22.04.2025; 3. з 03.12.2024 по 17.04.2025), а також з 03.12.2024 по 14.02.2025 за ст. 188-28 КУпАП (одне провадження). При цьому, за вказаний період (доволі тривалий) позивач під час доведення своєї невинуватості у вчиненні безпідставно інкримінованих йому поліцейськими ряду адміністративних правопорушень, зазнав також і широке коло інших грубих порушень його прав, свобод та законних інтересів збоку панів поліцейських, у наслідок чого відчував себе беззахисним, його психо-емоційний стан погіршився тощо. Як убачається з вищевказаних рішень Лозівського міськрайонного суду, Другого апеляційного адміністративного суду, протоколи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] складено з порушенням КУпАП, відсутні доказів вчинення позивачем вказаних правопорушень, які б підтверджували правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що свідчить про протиправність оскаржуваних постанов. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, внаслідок неправомірних дій, позивача було тричі притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, які не доведені належними доказами. Суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України. При цьому суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань, є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням протиправних постанов про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи, принципу розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Судовий збір віднести за рахунок держави.

Outcome: partial