Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, поданим представником Бокало Т.А., до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 до 31.01.2025 у розмірі 5\~490,52 грн., пеню за надані послуги у розмірі 138,26., 3% річних у розмірі 22,94 грн., інфляційні втрати у розмірі 105,98 грн., а всього 5\~757,70 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води. Відповідачу [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , для здійснення оплати за надані послуги відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялись рахунки на оплату послуг. З 01.12.2021 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та споживачами вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води, які за своїм змістом є публічними договорами приєднання, укладаються з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України та є опублікованими на офіційному сайті позивача. Таким чином, між відповідачем та позивачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання та гарячого водопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачу, а останній такими послугами користувався для задоволення власних потреб, не відмовлявся від них, усвідомлюючи, що за такі послуги необхідно платити, проте своєчасно оплату не здійснював, чим порушили ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Постанови КМУ від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил з надання послуги з постачання теплової енергії», а також п. 5 Індивідуального договору. У зв`язку із відсутністю оплати за надані послуги, у відповідача утворилась заборгованість у загальному розмірі 5\~757,70 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, покликаючись на ст. ст. 625, положення Типового індивідуального договору, просить також стягнути з відповідачів пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається таким, якому вручено судове рішення. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 463/6799/18 зробив висновок, що положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені у частині перші\~статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», за яким надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Як регламентовано ст. ст. 1,\~5,\~9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення; Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання\~інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та\~поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Плата за\~абонентське обслуговування\~нараховується у\~відповідності до\~ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц). Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання (ч. 6\~ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). У силу вимог п. п. 14, 38 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 08 вересня 2021 року за № 1022, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої\~наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (Постанова ВП ВС від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19):). У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. В силу положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води. Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» до будинку [ADDRESS] надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 18.02.2025, а також відомостями Єдиного державного демографічного реєстру від 07.03.2025. Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач, покликаючись на неналежне виконання відповідачу обов`язку щодо оплати житлово-комунальних послуг, надає розрахунок, згідно з яким загальна заборгованість відповідача становить 5\~757,70 грн., з яких: заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 до 31.01.2025 у розмірі 5\~490,52 грн., пеню за надані послуги у розмірі 138,26., 3% річних у розмірі 22,94 грн., інфляційні втрати у розмірі 105,98 грн. Суд звертає увагу на те, що саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача (висновок Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц). Доказів ненадання чи неякісного надання послуг відповідачу, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про підставність та обґрунтованість позовних вимог, відтак позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість у розмірі 5\~757,70 грн. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3\~028,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved