Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Тетяни Владиславівни, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Заєць Інни Олександрівни, про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна. Позовна заява мотивована тим, що 21 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Тас-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та [PERSON] був укладений кредитний договір № 315/0806/88-107, згідно умов якого останньому був наданий кредит у розмірі 7530 доларів США строком до 20.08.2016 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту між [PERSON] та банком був укладений іпотечний договір № 315/0806/88-107-2-1 від 21.08.2006 року, де предметом іпотеки виступила квартира [ADDRESS] (предмет іпотеки). [INFO] її чоловік помер. Тому, їй, як спадкоємцю майна померлого [PERSON] , 04.03.2008 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Отже, з 04.03.2008 року вона є власником зазначеного вище нерухомого майна. 23.09.2008 ПАТ «Сведбанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] . Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2009 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2010 року, у задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. У вказаному рішенні суд прийшов до висновку, що кредитні зобов`язання, які померлий взяв на себе перед банком за життя, нерозривно пов`язані з його особою, а тому зобов`язання по кредитному договору припинилися його смертю (справа № 2-28/2009). Ухвалою Верховного Суду України від 16 вересня 2010 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2009 року в частині вирішення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року щодо залишення зазначеної частини рішення першої інстанції без змін скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 2 березня 2011 року у справі № 2-118/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] про накладення стягнення на спадкове майно, здійснення реалізації спадкового майна, задоволення вимог погашення боргу за кредитним договором відмовлено в повному обсязі. Зазначеним рішенням було встановлено, що на дату смерті [PERSON] не мав заборгованості перед банком по погашенню тіла кредиту і відсотків відповідно до графіку погашення боргу. [PERSON] , як спадкоємець фізичної особи - іпотекодавця не несе відповідальності перед банком за виконання основного зобов`язання, яке боржник за свого життя не порушив. Отже, вказаними рішеннями встановлено фактичне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором від 21.08.2006 року, що тягне за собою припинення дії положень вказаного договору, припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна іпотекою. Проте, заборону з квартири знято не було, що створює обмеження у подальшому користуванні майном та унеможливлює розпорядження ним. Окрім того, 28.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (як правонаступник ПАТ «Сведбанк» на підставі Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року) звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа № 176/188/15-ц). На підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний номер обтяження 3635236, тип обтяження - іпотека, зареєстроване 29 листопада 2012 року реєстратором: приватним нотаріусом Заєць І.О. на підставі Договору про-відступлення прав за іпотечними договорами, 6970, 28.11.2012, ПНКМНО Заєць І.О. на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 15736437. Станом на день подачі даної позовної заяви, належна їй квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , без законних на те підстав перебуває в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, що створює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Враховуючи наведене, з огляду на те, що [PERSON] за життя були виконані всі зобов`язання за кредитним договором та рішеннями судів встановлена відсутність моїх будь - яких зобов`язань перед банком, як спадкоємиці [PERSON] , наявність обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна порушує мої права та законні інтереси, як власника нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Таким чином, іпотека на квартиру, яка розташована за адресою: провулок Стовби О. квартира [ADDRESS] , припинилась у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Проте, обтяження майна, що перебувало в іпотеці, не скасовано в належному порядку. Просить задовольнити позовні вимоги Ухвалою судді від 31 жовтня 2025 року, відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 13 листопада 2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальінстю ФК «Вектор Плюс», - Пивоварова В.І. зі змісту якого останній просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог уповному обсязі. Вважає позов [PERSON] безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором № 315/0806/88-107 від 21 серпня 2006 року не припинено, а заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 431,66 доларів США залишається непогашеною до теперішнього часу. Відсутність простроченої заборгованості станом на дату смерті позичальника [PERSON] ( [INFO] ) не свідчить про повне виконання кредитного договору, оскільки кінцевий строк його дії - 20.08.2016 року і доказів дострокового чи повного погашення кредиту не надано. Посилання позивачки на рішення Жовтоводського міського суду від 02.03.2011 року у справі №2-118/11 є маніпулятивним тлумаченням судового акту, адже суд лише констатував відсутність прострочення станом на дату смерті позичальника, але не факт повного виконання зобов`язань. У суперечках щодо кредиту боржник має довести, що він погасив борг, надаючи докази, такі як квитанції про оплату, довідки про закриття кредиту або виписки з банку, що підтверджують повне погашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 820/17548/14 зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин. В постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 Верховний Суд зробив висновки про те, що не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Викладений в рішенні суду від 02 березня 2011 року у справі 2-118/11 (на яке посилається позивачка) висновок, що «відповідач, як спадкоємець фізичної особи - іпотекодавця не несе відповідальності перед позивачем за виконання основного зобов`язання, яке боржник за свого життя не порушив» є оціночним судженням, зробленим судом, яке ніяк не доводить, що заборгованість за кредитним договором погашена. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється лише у випадку повного виконання основного зобов`язання. Оскільки кредитний борг не погашено, підстав для припинення іпотеки та зняття обтяжень не існує. Будь-які твердження позивачки про припинення основного зобов`язання є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами. Таким чином, вимоги [PERSON] про скасування обтяжень у вигляді заборони відчуження нерухомого майна не мають правового чи фактичного обґрунтування та повинні бути відхилені у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача до суду надійшло клопотанян про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від представника відповідача- ТОВ ФК «Вектор Плюс» - Янчука А.А. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Від третьої особи, приватного нотариуса Дудник Т.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення учасників справи про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачем поданий відзив на позовну заяву, суд розглядає справу на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Тас-Комерцбанк», який в подальшому був реорганізований у Відкрите акціонерне товариство -Сведбанк» (надалі ВАТ «Сведбанк») та чоловіком заявниці, [PERSON] був укладений кредитний договір №315/0806/88-107, згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 7530 доларів США на строк до 20.08.2016р. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань, передбачених названим кредитним договором між [PERSON] та банком був укладений іпотечний договір № 315 0806/88-107-7-1 від 21.08.2006р. згідно якого предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS] , яка належала чоловікові заявниці на праві приватної власності. [INFO] [PERSON] помер. 04.03.2008 державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за №690 і згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Жовтоводським міжміським бюро технічної інвентаризації проведена реєстрація права власності на нерухоме майно під реєстраційним №15736437 від 25.03.2008р на ім`я [PERSON] 23.09.2008 ВАТ «Сведбанк» звернувся до Жовтоводського міського суду з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором, який був укладений 21.08.2006 між позивачем та [PERSON] . Рішенням Жовтоводського міського суду від 20 березня 2009 року, яке було залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2010 року, в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 16 вересня 2010 року рішення Жовтоводського міського суду від 20 березня 2009 року в частині вирішення позовної вимоги публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2010 року щодо залишення зазначеної частини рішення першої інстанції без змін скасовано і передано справу в цій частині на новий розгляд до суд першої інстанції. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 424641599 від 29.04.2025 року, квартира за [ADDRESS] знаходиться в Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] в законному порядку шляхом спадкування після смерті чоловіка, а тому вона, як власник майна, має право вимагати усунення порушення її права шляхом зняття з неї заборон та обтяжень. При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] знайшли своє обґрунтування при розгляді справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved