Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

11.07.2025\~р.\~до суду\~надійшла позовна\~заява ТОВ\~«Газорозподільні мережі\~України» в\~особі Вінницької\~філії до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~послуги з\~розподілу природного\~газу в\~сумі 11255,67\~грн.,\~з якої\~основна заборгованість\~складає 9990,64\~грн.\~за період\~з жовтня\~2023\~року по\~червень 2025\~року включно,\~3\~%\~річних 256,90\~грн.,\~інфляційне збільшення\~в сумі\~1008,13\~грн.\~та \~судовий збір\~в розмірі\~2180,16\~гривень,\~в обґрунтування поданої вимоги представник зазначив, що 22.05.2024 Гайсинським районним судом Вінницької області видано судовий наказ у справі №129/1448/24, згідно якого судом наказано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії заборгованість за послугу з розподілу природного газу в розмірі 2979,86 грн. та 302,80 грн. судового збору, ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.06.2024 р. у справі № 129/1448/24 було задоволено заяву споживача та скасовано судовий наказ, заявнику роз`яснено про право на звернення до суду з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Відтак, враховуючи, що [PERSON] основний борг, що був предметом стягнення у справі № 132/3272/24 не сплатив, продовжував споживати послуги з розподілу природного газу, ТОВ «Газорозподільні мережі України» вимушене звернутись до суду із даною позовною заявою. 19.11.2025 р. представник ТОВ «Газорозподільні мережі України» подав до суду заяву про зміну позовних вимог, де вказав, що 17.09.2025 року [PERSON] було сплачено кошти у розмірі 11506,20 грн. з призначенням платежу погашення заборгованості за розподіл природного газу за період із жовтня 2023 року по вересень 2025 року включно, тому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкцій у вигляді 3 % річних в сумі 256,90 грн., інфляційне збільшення в сумі 1008,13 грн. а також понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2180,16 грн. Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, змінені позовні вимоги просив задовільнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч.\~5 ст.\~128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд визнає за необхідне змінений (зменшений) позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено,\~що [PERSON] \~заборгував ТОВ\~«Газорозподільні мережі\~України» за\~ \~послуги з\~розподілу природного\~газу в\~сумі 11255,67\~грн.,\~з якої\~сума основної\~заборгованості складає\~9990,64\~грн.\~за період\~з жовтня\~2023\~року по\~червень 2025\~року включно,\~після відкриття\~провадження у\~цій справі\~17.09.2025\~р. відповідачем сплачено борг у розмірі 11506,20 грн. з призначенням платежу погашення заборгованості за розподіл природного газу за період з жовтня 2023 року по вересень 2025 року включно, тому представник подав до суду заяву про зміну позовних вимог і просив стягнути з відповідача на його користь штрафні санкцій у вигляді 3 % річних в сумі 256,90 грн., інфляційне збільшення в сумі 1008,13 грн. Відповідно до вимог п. 28 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ №85 від 02.02.2022 року) споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно із ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо). Пунктом 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктами 1, 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі не звільняються від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ними до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комунальні послуги», п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, п. 38 Типових індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води. Споживач має право відключитись від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, у встановленому законом порядку будинок, в якому проживають, зокрема, відповідачі, не відключений від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Пунктом 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.09.2019 року №830 (в редакції від 08.09.2021 року) передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку від 22.11.2018 року №315. Крім того, п.п. 11 п. 40 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено обов`язок споживача відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, в тому числі функціонування внутрішньо будинкових систем, в разі відключення споживачем від системи централізованого опалення. Відповідно до п. 12 розділу ІV вказаної Методики (в редакції від 28.12.2021 року), обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляються між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частин 1, 3 статті\~12, частини 1 статті\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 2\~статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. За змістом даного пункту визначеної статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Постановою КМУ від 29.12.2023 р. №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово комунальних послуг»\~внесено зміни до пункту 1\~постанови КМУ від 05.03.2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~та скасовано заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням у разі їх несплати, по всій території України, за винятком тих домоволодінь, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією відповідно до визначеного Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2180,16 грн. за подання позовної заяви. Згідно частин 1-3, 5статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Оскільки, споживач природного газу [PERSON] \~заборгував ТОВ\~«Газорозподільні мережі\~України» за\~послуги з\~розподілу природного\~газу 11255,67\~грн.,\~з якої\~сума основної\~заборгованості складає\~9990,64\~грн.\~за період\~з жовтня\~2023\~року по\~червень 2025\~року включно,\~після відкриття\~провадження у\~цій справі\~17.09.2025\~р. відповідачем сплачено борг у розмірі 11506,20 грн. з призначенням платежу погашення заборгованості за розподіл природного газу за період з жовтня 2023 року по вересень 2025 року включно, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню лише штрафні санкції у вигляді 3 % річних в сумі 256,90 грн., інфляційне збільшення в сумі 1008,13 грн., а також судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved