Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 03 квітня 2025 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 17 січня 2014 року по 23 січня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони за договорами купівлі-продажу набули у власність наступне майно: 1) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] ; 2) земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885000:02:001:3523, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 3) земельна ділянка площею 0,09 га, кадастровий номер 0722885000:02:001:3562, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; 4) земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер 0722885000:02:001:3563, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Вказане майно було оформлено на відповідача, але оскільки воно набуте під час шлюбу, позивач вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Посилаючись на вищевикладене, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку вищенаведеного майна. 1.2. Позиція відповідача. Представник відповідача у письмовій заяві позовні вимоги визнала. Також просила суд відмовити у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази їх понесення. 1.3. Позиція сторін у судовому засіданні. У судове засідання сторони не прибули, але їх представники в адресованих суду письмових заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності. ІІ. Мотивувальна частина. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю, з таких міркувань. 2.1. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони у період з 17 січня 2014 року по 23 січня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року у цивільній справі №161/16020/23. За час шлюбу сторони за договорами купівлі-продажу набули у власність наступне майно: 1) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , договір від 25 січня 2018 року оформлений на відповідача; 2) земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885000:02:001:3523, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, договір від 25 січня 2018 року оформлений на відповідача; 3) земельна ділянка площею 0,09 га, кадастровий номер 0722885000:02:001:3562, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства договір від 25 січня 2018 року оформлений на відповідача; 4) земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер 0722885000:02:001:3563, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, договір від 25 січня 2018 року оформлений на відповідача. 2.2. Позиція суду. 2.2.1. Щодо віднесення спірного майна до спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін. Статтею 60\~СК України\~визначено,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки спірні об`єкти нерухомого майна були набуті у власність під час зареєстрованого шлюбу сторін за оплатними договорами, суд дійшов висновку, що вони відносяться до складу спільної сумісної власності подружжя. 2.2.2. Щодо визначення часток кожного з подружжя у спільному майні. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, за загальним правилом, частка кожного з подружжя у спільному майні є рівною, але суд має право відступити від засад рівності таких часток, за наявності істотних для цього обставин. Відповідач будь-яких істотних обставин, які б впливали на розмір часток подружжя під час поділу їх спільної сумісної власності, суду не навела. Підсумовуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні, а тому суд вважає, що ідеальні частки колишнього подружжя сторін у спільному майні, що є предметом позову, становлять по 1/2 кожного, що свідчить про обґрунтованість заявлених вимог та необхідності задоволення позову. 2.3. Розподіл судових витрат. 2.3.1. Судовий збір. Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 3\~529,87 грн. (2\~318,67 + 1\~211,20). Зважаючи на те, що відповідач визнав позов, на підставі положень ст.142 ЦПК України, з нього слід стягнути 50% судового збору, а решту повернути позивачу з Державного бюджету України. 2.3.2. Витрати позивача на професійну правничу допомогу. У прохальній частині позову позивач просить суд стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20\~000,00 грн, але всупереч вимогам ст.137 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів понесення цих витрат, зокрема, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Окрім того, в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, а також докази здійснення оплати за ним. Заяв про надання цих доказів після ухвалення рішення у справі, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, сторона позивача суду не робила, а навпаки, у заяві від 18 листопада 2025 року наполягала на стягнення цих витрат під час ухвалення рішення. З огляду на вищевикладене, у присуджені позивачу витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved