Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», через свого представника адвоката Гірчака А.М. звернулося у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 167796,97 грн, а також судових витрат. Позов мотивований тим, що 11.02.2022 [PERSON] шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» (далі Банк, Позивач) укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі Угода). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк прийняв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Вказав, що таким чином 11.02.2022 між Банком та Відповідачем було укладено Кредитний договір із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою; сума кредиту 72 551,31 грн; процентна ставка 39,90% річних; тип процентної ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 14.02.2027; порядок повернення кредиту графік платежів: до 14 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2806,67 грн, загальна кількість платежів 60. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 491061663 від 11.02.2022 становить 167 796,97 грн, з яких: 72 551,31грн за кредитом; 95 245,66 грн по відсотках. У позові також повідомив, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач змушений був звернутися в суд з названим позовом. Ухвалою суду від 22.09.2025 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводського районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. За адресою проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 11.02.2022 між АТ «Альфа Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») та [PERSON] підписана Оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 491061663, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (Угода). Відповідно до умов названої Угоди-Оферти відповідач отримав кредит готівкою у розмірі 72\~551,31 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 39,90% строком 60 місяців. У пункті 2 Оферти сторони узгодили, що датою повернення кредиту є 14.02.2027. Підписанням цієї Оферти відповідач надав власну згоду Банку на передачу до Кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках, обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України,\~а також беззаперечно підтвердив, що перед укладенням Угоди ознайомлений,\~у тому числі, у письмовій формі: зі всією інформацією,\~необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту:\~з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в частині другій статті 12 Закону України «Пpo фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці Банку у мережі Інтернет за\~посиланням www.alfabank.ua; зі змістом Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, а також його повідомлено, які кошти є вкладом відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що засвідчив власним підписом в Оферті. У цей же день відповідач був ознайомлений з Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, орієнтовною реальною процентною ставкою з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 491061663 від 11.02.2022, про що свідчить власноручний підпис відповідача у графі «Позичальник» (а.с. 38). В матеріалах справи також міститься підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому останній підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування. Підтверджує отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Факт зміни назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» сторонами не заперечується. Факт виконання кредитором своїх зобов`язань щодо надання у користування відповідача, як позичальника кредитних коштів, підтверджується наявною у матеріалах справи копією меморіального ордеру № 935120311 від 14.02.2022 про видачу 72\~551,31 грн за кредитним договором № 491061663 (а.с. 32). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 29.05.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором від 11.02.2022 становить 167\~796,97 грн, з яких: 72\~551,31 грн за кредитом; 95\~245,66 грн по відсотках. З названого\~розрахунку також\~вбачається,\~що відповідачем\~на погашення\~заборгованості не\~було здійснено\~жодного платежу\~на погашення\~заборгованості за\~кредитом (а.с. 35). Ухвалюючи рішення у цій справі, суд бере до уваги таке. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Відповідно до положень частини першої\~статті 626 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною другою, третьою\~статті 6 ЦК України\~визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до положень частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою (кредитом), за однією лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга\~статті 633 ЦК України). Частиною першою\~статті 634 ЦК України\~визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до положень частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Вказане узгоджується також з позицією ВСУ від 9 листопада 2016\~року у справі\~№ 6-2251цс16 відповідно до якої пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Аналізуючи вказане,\~у зв`язку\~з порушенням\~боржником виконання\~зобов`язання за\~кредитним договором\~АТ «Сенс\~Банк» використав\~право достроково\~вимагати з\~позичальника [PERSON] \~повернення заборгованості\~за кредитним\~договором та\~звернувся з\~позовом до\~Заводського районного\~суду м.\~Миколаєва,\~змінивши тим\~самим строк\~виконання основного\~зобов`язання. Як слідує з Угоди-Оферти про надання кредиту від 11.02.2022, відповідач ознайомився з умовами споживчого кредиту, в тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитом та відповідальності за порушення зобов`язання, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 36-39). Частинами першою, третьою\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом частини першої\~статті 615 ЦК України\~не припустима одностороння відмова від зобов`язання. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Згідно з\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість по поверненню кредитних коштів за наданим позивачем розрахунком. Крім того, відповідач не оспорив надані позивачем розрахунки, не подав доказів на їх повне або часткове спростування. Суд також бере до уваги, що укладений між сторонами договір у виді Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491061663 не оспорений відповідачем. Протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору відповідач не відмовився від кредитного договору та користувався отриманими у кредит коштами на власний розсуд. Враховуючи те, що кредитні кошти відповідачем не повернуті, що має наслідком порушення прав позивача, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 167\~796,97 грн є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу при зверненні до суду з позовною заявою позивачу надавало Адвокатське об`єднання «СмартЛекс» з яким укладено Договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року. При цьому, суд звертає увагу, що наданий позивачем Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 не містить повного змісту вказаного договору, а лише окремі його пункти та розділи, що позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість підстав нарахування винагороди (гонорару) за надані послуги. Матеріали справи також не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом як то передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Умова договору про оплату у вигляді «комісійної винагороди від стягнутих коштів» не доводить реальність понесених витрат станом на дату подання позову, тим паче, що зміст пункту 1.1.2, на яке є посилання у пункті 3.1. розділу 3 Договору щодо визначення винагороди виконавця (гонорару) та порядку розрахунків, відсутній у наданому позивачем Договорі № 1006 від 28 січня 2025 року. Наявність договору не є безумовною підставою для стягнення витрат, якщо не надано доказів фактичного виконання та оплати послуг, а також їх пропорційності та обґрунтованості, як наголошує Верховний Суд у своїх численних постановах. Відсутність акту приймання-передачі послуг чи платіжних документів не дозволяє суду встановити, що заявлені витрати дійсно були понесені позивачем. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та недоведеними належними доказами. Тому у задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

Outcome: approved