Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та прохає визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований за реєстровим номером № 11437, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 16 386 грн 00 коп. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. був вчинений виконавчий напис № 11437 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором, а також плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, на загальну суму 16 386 грн 00 коп. 12 лютого 2021 року на виконання вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорком В.В. відкрито виконавче провадження № 64495824, як у подальшому було передано для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. Про вказане виконавче провадження їй стало відомо у липні 2025 року із за стосунку «Дія». За виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., який вчинений 20 листопада 2020 року та зареєстрований за реєстровим номером № 11437, з неї на користь «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» стягнута заборгованість за кредитним договором № 364667, укладеним 20 жовтня 2018 року між нею та ТОВ «Мілоан». Дійсно багато років тому вона користувалася кредитними коштами, але завжди вчасно їх повертала та жодних вимог до неї щодо повернення коштів від банківських та інших фінансових установ не надходило. Кредитних чи інших договорів, які були б посвідчені нотаріально та могли бути підставою для видачі виконавчого напису про стягнення з неї заборгованості, вона з банківськими та фінансовими установами не укладала. Договір № 364667 від 20 жовтня 2018 року, який став підставою для вчинення 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису, який зареєстрований за реєстровим номером № 11437, також не був посвідчений нотаріально. Крім того, до вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався у відсутності спору між нею та відповідачем щодо наявності заборгованості за кредитним договором № 364667 від 20 жовтня 2018 року. Таким чином приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В не мав права 20 листопада 2020 року вчиняти виконавчий напис № 11437, не переконавшись у відсутності спору між нею та відповідачем щодо наявності заборгованості за кредитним договором, а також не отримавши оригінал вказаного кредитного договору, який посвідчений нотаріально. Вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. при вчиненні 20 листопада 2020 року виконавчого напису № 11437були порушені вимоги діючого законодавства України, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а тому вказаний виконавчий напис, є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 серпня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде здійснюватися у порядку загального позовного провадження (а.с. 45) Відповідно до ухвали суду від 23 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 86) У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. ЇЇ представник адвокат Петрієвський Д.П. надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки (а.с.15). Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у судове засідання також не з`явилася. Відповідач у встановленому законом порядку був повідомлений про час і місце судового розгляду справи (а.с. 149), у клопотанні про зменшення судових витрат на правничу допомогу наданих до суду представник відповідача зазначила, що прохає справу розглядати без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.115-116). Відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» наданий не був. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. у судове засідання також не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку (а.с.146-150). Суд, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинений виконавчий напис, зареєстрований за реєстровим номером № 11437, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 364667 від 20 жовтня 2018 року за період з 16 травня 2019 року до 30 жовтня 2020 року на суму 15 416 грн 87 коп. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто 970 грн 00 коп. Загальна сума, що підлягає стягненню за вказаним виконавчим написом становить 16 386 грн 00 коп (а.с. 23). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. 12 лютого 2021 року з метою виконання вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 64495824 (а.с. 22). У зв`язку із припиненням 20 грудня 2024 року діяльності приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. виконавче провадження № 64495824 передано приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.ст. 626, 628, 610 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 вищевказаного Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення виконавчих написів передбачений Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно п. 3.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окрім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вищевказаному Переліку документів. Так, постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п. 2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Також вказаним судовим рішенням зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на час ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22 лютого 2017 року, отже і п. 2 постанови КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Зі змісту наведених судових рішень вбачається, що з 22 лютого 2017 року виконавчий напис може бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Виконавчий напис, який позивачка прохає визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 20 листопада 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За повідомленням Київського державного нотаріального архіву від 08 жовтня 2025 року, відповідно до протоколу № 102/14-24 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального правлення Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 квітня 2024 року, було погоджено акт № 2 про вилучення до знищення (документів), не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. Серед справ, внесених в акт є 972 тома «Копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені» за період з 02 січня до 30 грудня 2020 року (а.с. 95, 97). На виконання ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2025 року (а.с. 67-68) відповідачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» були надані копії документів, на підставі яких 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. був вчинений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 16 386 грн 00 коп, зареєстрований за реєстровим номером № 11437, зокрема, відповідачем були надані: кредитний договір № 364667, укладений 20 жовтня 2018 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] ; графік розрахунків за вказаним договором; виписка з особового рахунку за договором № 364667, від 20 жовтня 2018 року; заява ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва від 18 листопада 2020 року про вчинення виконавого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за договором № 364667 від 20 жовтня 2018 року в розмірі 15 416 грн 00 коп; договір відступлення прав вимоги № 30-МЛ, укладений 16 травня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (а.с. 99-100). В той же час наданий відповідачем кредитний договір № 364667, укладений 20 жовтня 2018 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с. 101-103), не посвідчений нотаріально. З аналізу нормативно-правових актів, які регулюють порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису також вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання вказаного питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який також має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у праві № 6-887цс 17, та постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року у справі № 61-154св18. В той же час, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зазначити що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З наданих ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» документів вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису була долучена виписка з особового рахунку за договором № 364667, від 20 жовтня 2018 року (а.с.104). Проте вказана виписка містить лише посилання на те, що станом на 18 листопада 2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 364667 від 20 жовтня 2018 року становить 15 416 грн 00 коп та включає в себе: заборгованість за сумою кредиту 4 000 грн 00 коп, заборгованість за комісією 560 грн 00 коп, заборгованість по процента 10 856 грн 00 коп (а.с. 104). В той же час, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Вказана позиція повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, у якій Верховний Суд зазначив, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльністю в банках України, затвердженого постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17 та у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц. У вказаних постановах Верховного Суду підкреслено, що суди при дослідженні матеріалів нотаріального провадження з вчинення спірного виконавчого напису встановили, що при його вчинені нотаріусом не було отримано первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків за користування кредитом, зазначені у виконавчому напису, є безспірними Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону Україна «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. З наведеного слідує, що в обґрунтування безспірності заборгованості боржника відповідач зобов`язаний був надати первинні документи, що підтверджують виконання банком умов щодо надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки тощо), зарахування зазначених коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року встановлено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, як то кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих до суду відповідачем доказів не вбачається, що для вчинення виконавчого напису відповідачем нотаріусу були подані документи, які б підтверджували безспірність заборгованості [PERSON] , тобто ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не надано докази, що на час вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 364667 від 20 жовтня 2018 року, станом 20 листопада 2020 року розмір заборгованості за вказаним кредитним договором дійсно становив 15 416 грн 00 коп, а нотаріус переконався у безспірності заборгованості за вказаним кредитним договором. За таких обставин, суд приходить висновку, що слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований за реєстровим номером №11437, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 364667 від 20 жовтня 2018 року. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп (за подання позовної заяви) та 605 грн 60 коп (за подання заяви про забезпечення позову) (а.с. 1-2). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 816 грн 60 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, то у ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 цього Кодексу). [PERSON] прохає стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн 00 коп. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що понесені нею витрати на професійну правничу допомогу складають 4 500 грн 00 коп (а.с. 10). Відповідач - ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на те, що заявлені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн 00 коп є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому прохає відмовити у стягенні вказаних витра (а.с. 113-115). На підтвердження витрат, понесених позивачкою за надання адвокатом Петрієвським Д.П. професійної правничої допомоги суду надані: договір про надання правничої допомоги від 04 серпня 2025 року (а.с. 29), додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 04 серпня 2025 року (а.с.30), акт приймання-передачі грошових коштів згідно додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 04 серпня 2025 року(а.с.31), акт приймання наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 04 серпня 2025 року (а.с.32). Частиною 3 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейський суд з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved