Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У червні\~2024\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ТОВ «Артеміда\~-Ф». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] укладено Договір надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200213806, за яким остання отримала кредит на суму 6100 грн, строком з 22.02.2020 року по 22.03.2020 року, зі сплатою процентної ставки та комісії у розмірі, визначеному умовами договору. Даний договір позики підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. ТОВ «Фінансова компанія «Форза» належним чином виконало умови договору, перерахувавши на рахунок відповідача суму кредиту. Однак, відповідач [PERSON] порушила умови договірних зобов`язань. 30 червня 2021 року згідно умов Договору факторингу №20210630-Ф/2 ТОВ «Фінансова компанія «Форза»» відступлено право вимоги за кредитним договором №000200213806 від 20.02.2020 року на користь ТОВ «Артеміда - Ф», а відповідно ТОВ «Артеміда - Ф» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 26779 грн, просило стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)\~сторін.\~Також,\~у вказаній\~ухвалі відповідачу\~надано строк\~для подачі\~відзиву на\~позовну заяву. Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками направлялися відповідачу за адресою її реєстрації, проте до суду повернувся конверт із поштовою відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно зі ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалює у справі заочне рішення. Обставини справи, що встановлені судом Судом встановлено, що 20 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форза» та [PERSON] укладено Договір надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200213806, Згідно розділу 5 «Умови надання позики на умовах кредиту» [PERSON] отримала кредит на суму 6 100 грн, строком на 30 днів з 22.02.2020 року по 22.03.2020 року, зі сплатою процентної ставки 1.3 % в день. За змістом п. 5.3 договору «Розпис сукупної вартості кредиту», відсоткова ставка становить 1,30% або 79,30 грн., в день, а відповідно загальна (орієнтовна) вартість кредиту становить 8479,00 грн. Відповідно до п. 8 договору, з 41 календарного дня прострочення кредиту позикодавець має право нарахувати пеню за ставкою 2,50 відсотків за кожен день прострочення. Пунктом 9 договору «Графік платежу» передбачено, що строк користування кредитом становить 30 днів, сума основного боргу становить 6 100,00 грн, сума процентів 2 379,00 грн, сума загальна платежу по кредиту становить 8 479 грн. Відповідно до виписки АТ Комерційного банку «ПриватБанк» від 01.04.2024 року по картковому рахунку № [NUMBER] , який зазначений в договорі позики та належить [PERSON] , 22.02.2020 року, зараховано 6 100 грн. 30 червня 2021 року між ТОВ « Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Артеміда Ф» укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, визначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно Витягу з Додатку до договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, на користь позивача - ТОВ «АртемідаФ» відступлено право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 000200213806 від 20 лютого 2020 року у загальному розмірі вимог на суму 8\~479.00 грн, з яких 6 100 грн заборгованість за основною сумою боргу, 2 379 грн сума заборгованості за відсотками. З наведених позивачем у позові розрахунків встановлено, що [PERSON] належним чином договірні зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 26 779 грн., з яких 6 100 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2 379 грн. сума заборгованості за відсотками, 18\~300 заборгованість по прострочених відсотках за користування. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] , уклала вищезазначений договір, за умовами якого отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний кредитний договір № 000200213806 від 20 лютого 2020 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, згідно кредитного договору №000200213806 від 20 лютого 2020 року, [PERSON] отримала від ТОВ «Фінансова компанія «Форза» кредит на суму 6 100 грн, строком на 30 днів, тобто до 22.03.2020 року. Пунктом 9 договору «Графік платежу» передбачено, сума основного боргу становить 6 100,00 грн, сума процентів 2 379,00 грн, сума загальна платежу по кредиту становить 8\~479 грн. Дана обставина дублюється у Додатку № 1 «Графік платежів» до вищевказаного договору де зазначено : сума кредиту - 6 100 грн; проценти за користування позикою 2 379 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеними договорами не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, нарахування та\~стягнення процентів за користування позикою з відповідача [PERSON] , поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк дії кредитного договору № 00020013806 від 20 лютого 2020 року, встановлено їх умовами, проценти після закінчення строку дії договорів, нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаними договорами у розмірі загальної вартості позики. Отже,\~стягненню з\~ [PERSON] підлягає заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020013806 від 20 лютого 2020 року у розмірі 8479,00 грн. Щодо судових витрат Відповідно до платіжної інструкції від 17.06.2024, при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, згідно Договору № 20241006 про надання правової допомоги від 10.06.2024 позивачу надавалася правова допомога адвокатом Дзундзою О.В. Вартість наданих послуг становить 7\~000 грн. що підтверджується попереднім орієнтовним розрахунком. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 766, 93 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 216,20 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial