Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації. 10.11.2023 прокурор подав заяву в якій змінив предмет позову. Позов обґрунтовано наступним. Смілянською окружною прокуратурою Черкаської області в ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення природоохоронного законодавства. Так, в ході моніторингу Публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га цільове призначення для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (яка була об`єднана з іншими земельними ділянками), яка на праві власності належить [PERSON] , перебуває в межах Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» (далі РЛП «Трахтемирів», створеного рішенням Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІ та рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Вказаними рішеннями останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5 562,5 га території регіонального ландшафтного парку. Разом з тим, набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га, відбулося з порушенням норм ст.ст. 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки дана земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно-заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності. Дана земельна ділянка перебуває в межах РЛП «Трахтемирів» і відноситься до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї земельної ділянки у приватній власності і користуванні з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. КМ України, як розпорядник земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення рішень про передачу або вилучення, погодження зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймав. Оскільки з 27.05.2021 КМ України втратив повноваження щодо розпорядження землями природно заповідного фонду, а згідно з п. 24 Перехідних положень ЗК України, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах територіальних громад, тому Бобрицька сільська рада є власником земельної ділянки і є органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. На лист Смілянської окружної прокуратури від 28.06.2021 Бобрицька сільська рада в листі від 30.08.2021 повідомила про обмежені можливості щодо пред`явлення позовної заяви то просила здійснити захист інтересів держави саме прокуратурою, тому прокурор звернувся з даним позовом. Враховуючи, що дана земельна ділянка протиправно передана у власність, правовий титул земельної ділянки, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчиненні дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної. Зважаючи, що земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду та неправомірно вибула з власності держави прокурор, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив: - усунути перешкоди власнику Бобрицькій сільській раді Черкаського району Черкаської області (код ЄДРПОУ 35797342) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою 7122081900:01:001:1616 площею 9,00 га шляхом зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) повернути на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,00 га, розташовану в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області. - усунути перешкоди власнику Бобрицькій сільській раді Черкаського району Черкаської області (код ЄДРПОУ 35797342) у користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: 7122081900:01:001:1616, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру. - судові витрати покласти на відповідачів. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Льон О.М. від 24.01.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 10.02.2022 надійшли пояснення представника третьої особи, згідно яких просить повернути позов прокурору, оскільки заявлені ним вимоги виключають одна одну. 22.02.2022 до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи, згідно якої прокурором вказано на те, що рішення на які посилалася третя особа не стосуються предмету спору у даній справі, а тому посилання на них є безпідставними. 02.03.2023 представником відповідача [PERSON] Деняк В.І. подана заява про застосування строку позовної давності, оскільки відповідач володіє земельною ділянкою з 2007 року, тому прокурором пропущено строк позовної давності. 02.03.2023 представником відповідача [PERSON] адвокатом Деняк В.І. подано відзив, в якому позов не визнано, у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем земельної ділянки і на момент укладення договору дарування перешкод і заборон на спірну земельну ділянку не існувало. Ухвалою від 28.04.2023 справу було прийнято до провадження судді Євтушенко Б.В. 09.08.2023 від адвоката Деняк В.І. надійшла заява про залишення позовної заяви без руху. 30.08.2023 прокурором подано до суду заперечення на заяву про залишення без руху. 31.08.2023 прокурор подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти відзиву, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду і перехід даної земельної ділянки у приватну власність є неможливим. Землі природно-заповідного фонду мають пріоритет права власності Українського народу, державної та комунальної власності над приватною. 10.11.2023 прокурор подав заяву про зміну предмету позову, згідно якої просив зобов`язати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку на користь держави в особі Бобрицької сільської ради та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у державному земельному кадастрі. 07.12.2023 представником відповідача [PERSON] Деняк В.І. подано клопотання про встановлення наявності підстав у прокуратури для представництва в суді, згідно якого зазначає, що межі РЛП «Трахтемирів» не визначені, також прокурором не визначено державний орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, натомість такими є відповідні органи Держгеокадастру. 07.12.2023 представником відповідача [PERSON] Деняк В.І. подано відзив на заяву про зміну предмету позову, згідно якого зазначає, що межі РЛП «Трахтемирів» не визначені, тому спірна земельна ділянка не належить до земель природно-заповідного фонду. Позовні вимоги є втручанням у права особи на мирне володіння майном, оскільки відповідач є добросовісним набувачем. Ухвалою від 07.12.2023 було прийнято заяву прокурора про зміну предмета позову, зменшення позовних вимог та уточнення у складі відповідачів. 13.12.2023 прокурором було надано відповідь на відзив, згідно якого зазначалося, що РЛП «Трахтемирів» організований відповідно до рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4, а межі визначені проектом створення, що відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Оскільки розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення є уповноважений орган територіальної громади, звернення в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради є обґрунтованим. Ухвалою від 01.11.2024 справу було прийнято до провадження судді Сивухіна Г.С. Ухвалою від 10.02.2025 було задоволено клопотання прокурора та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ГУ Держгеокадастр у Черкаській області, а також відмовлено у витребуванні доказів за клопотанням адвоката Хорошун О.В.. 28.02.2025 представником ГУ Держгеокадастру у Черкаській області подано відзив на позов, згідно якого змінений позов не визнано, вказано про те що до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку РЛП «Трахтемирів» не внесено. Вважають, що спів виник не з вини ГУ Держгеокадастр у Черкаській області. Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. 19.06.2025 представником відповідача [PERSON] адвокатом Деняк В.І. подано заяву про залишення позову без руху. 24.06.2025 прокурором скеровано до суду заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою від 08.09.2025 у задоволенні клопотання про повернення на стадію підготовчого засідання та залишення позовної заяви без руху відмовлено. Ухвалою суду від 17.11.2025 було відмовлено у залученні третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги а стороні позивача ДІКЗ «Трахтемирів». Прокурор Лук`ященко Ю.І. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві з урахуванням змін до позову. Представник позивача Бобрицької сільської ради Черкаської області - адвокат Хорошун О.В. в судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог прокурора заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області щодо задоволення позовних вимог прокурора заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Деняк В.І. просила відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. Представник третьої особи Регіонального ландшафтного парку "Трахтемирів" в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження судових повісток та електронних повідомлень. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом. Звертаючись з позовом прокурор зазначив, що позов поданий в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради. Згідно з ч. ч. 3, 4 \~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень. Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести, крім наведеного, підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. З 27 травня 2021 року набрав чинності\~ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, яким внесено відповідні зміни до\~ст. 122 ЗК України, а також набрали чинності положення п. 24 розділу Х Перехідні положення ЗК України. Відповідно до п. 24 розділу Х Перехідні положення ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно заповідного фонду. Відповідно до ч. 4 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» має статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення, межі якого визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Отже, з 27 травня 2021 року розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, є уповноважений орган територіальної громади. Листом від 30.08.2021 № 777, Бобрицька сільська рада повідомила прокурора про те, що нею не вживалися заходи щодо пред`явлення позову щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га. Через відсутність фінансування, тому не заперечувала щодо представництва інтересів сільської ради в суді (а.с.165 т. 1). Листом від 06.01.2022 Смілянська окружна прокуратура звернулася до Бобрицької сільської ради в якому повідомляла про порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земель природно-заповідного фонду зокрема щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9.0 га., також повідомлялося про підготовку позовної заяви про усунення перешкод у здійсненні права користування та повернення земельних ділянок (а.с.202-204 т. 1). Листом від 10.01.2022 № 24, Бобрицька сільська рада повідомила прокурора про те, що вона не заперечує щодо звернення Смілянською окружною прокуратурою з відповідними позовними вимогами (усунення перешкод у здійсненні права користування та повернення земельних ділянок) (а.с.205 т. 1). Тобто, Бобрицькою сільською радою у розумний строк у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави. Отже, прокурор дотримався передбачених\~ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» вимог щодо обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у суді у цій справі. Щодо вимог про повернення земельної ділянки. Земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га, була створена на підставі розробленої технічної документації шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 7122081900:01:001:1587 площею 4,5 га; 7122081900:01:001:1589 площею 3,0 га; 7122081900:01:001:1585 площею 1,5 га, які в свою чергу були сформовані на підставі об`єднання з іншими земельними ділянками (а.с.131, 135 т. 1). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру № НВ- 7102722472015 від 28.08.2015, земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання для ведення особистого селянського господарства (а.с.136 т. 1). За договором купівлі-продажу від 23.04.2016 [PERSON] як власник продав дану земельну ділянку [PERSON] (а.с.137-138 т. 1). За договором дарування від 19.12.2018 [PERSON] подарував [PERSON] дану земельну ділянку (а.с.139-140 т. 1). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.01.2022, власником земельної ділянки 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває на території Григорівської сільської ради, зазначено [PERSON] (а.с.141-141 т.1) Рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» у Канівському районі на території Григорівської сільської ради організовано (утворено) регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» на площі 5562,5 га без вилучення земель у власників (користувачів) та визначено його засновником Акціонерне товариство Закритого типу «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» (т.1 а.с.150). Згідно Охоронного зобов`язання від 07.09.2000, АТЗТ «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» дає зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» організованого рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 в межах території Григорівської сільської ради Канівського району загальною площею 5562,5 га (т.1 а.с.151). Згідно карти-схеми, межі РЛП «Трахтемирів» поширюються в тому числі і на територію Григорівської сільської ради (т. 1 а.с.152-153). Сторонами не заперечується факт перебування спірної земельної ділянки на території Бобрицької сільської ради Черкаської області, яка є правонаступником Григорівської сільської ради Канівського району. Доказів надання КМ України погодження зміни цільового призначення спірної земельної ділянки сторонами не надано. Згідно з наданої відповіді секретаріату Кабінету Міністрів України від 13.09.2021 № 29295/0/2-21 на запит прокурора від 28.08.2021, Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами, не приймалося (а.с.172 т. 1). З відповіді Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 10.11.2023 № 02/10-04-17/3523/02/10-04-17/26241 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» (а.с.111 т. 4). Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області та знаходиться на території РЛП «Трахтемирів», а тому належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду і є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, а також про встановлення, скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого та загальнодержавного значення приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Судом встановлено, що РЛП «Трахтемирів» організовано (утворено) на підставі рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Цим же рішенням останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом організації регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5562,5 га території регіонального ландшафтного парку. Крім того, Верховний Суд під час розгляду справи № 371/463/17-ц у постанові від 21 жовтня 2019 року встановив, що у 2001 році Науковим центром заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України виготовлено «Проект організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів РЛП «Трахтемирів» та у встановленому порядку погоджений із Державним управлінням екології та природних ресурсів в Черкаській області Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області, затверджений АТЗТ «АЕО» «Трахтемирів», в якому чітко встановлені межі РЛП «Трахтемирів». Таким чином, межі РЛП «Трахтемирів» визначені проектом створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а доводи відповідачів про відсутність меж РЛП «Трахтемирів» не відповідають фактичним обставинам справи та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд». Відповідно до ст. 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша\~статті 19 ЗК України). Статтею 43 ЗК України\~встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ст. 45 ЗК України). Статтею 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України»\~передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до\~ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України»\~території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Частина 1\~ст. 150 ЗК України, до особливо цінних земель відносить, зокрема землі природно-заповідного фонду. Положення\~ст. 45 ЗК України, \~щодо можливості перебування земель природно-заповідного фонду у приватній власності передбачає, що громадяни у встановленому законодавством порядку можуть створити на належних їм землях об`єкт природно-заповідного фонду і тоді земельні ділянки, на яких вони розміщені, перебуватимуть у приватній власності зі зміною цільового призначення. У цьому випадку землевласник зобов`язаний забезпечити режим охорони об`єкту природно-заповідного фонду з оформленням охоронного зобов`язання. Отже землі природно-заповідного фонду є обмеженими в обороті, а тому не можуть перебувати у власності фізичних осіб, надаватись їм для інших цілей ніж ті, що визначені ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України». Вказані висновки відображено в постанові ВП ВС від 11.06.2020 у справі №359/281/18. Так відповідно до ч. 5 ст. 53 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання Як визначено\~ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з пунктами а), в) ч. 3\~ст. 83 ЗК України\~до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Пунктом г) ч. 1\~ст. 150 ЗК України\~визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 ЗК України\~припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад. Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1\~ст. 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1\~ст. 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2\~ст. 328 ЦК України, \~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом, цивільні права, зокрема, право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Таким чином,\~спірна земельна\~ділянка знаходиться\~в межах\~РЛП «Трахтемирів», а тому належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду і є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено. На момент створення РЛП «Трахтемирів» (2000 р.) відповідач не володіла спірною земельною ділянкою, а набула право власності у 2018 році. Перебування у власності [PERSON] земельної ділянки, спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території РЛП «Трахтемирів» суперечить як статусу відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на здійснення такої діяльності на відповідних землях. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)). За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22). Під час вирішення питання щодо належного способу захисту права власника, суд також враховує наступні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18. У постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (пункт 11.7. постанови ВП ВС). Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49) (пункт 11.8. постанови ВП ВС). З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги прокурора в межах негаторного позову про повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 га на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України). Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки. Такий висновок зроблено Верховним Судом у Постанові від 18 січня 2023 року у справі № 361/1308/19. Таким чином, прокурор звертаючись з позовом про повернення земельної ділянки не допустив порушення строку позовної давності. Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Положеннями\~ст. 21 ЗК України, передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, зокрема, є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Оскільки спірна земельна ділянка має цільове призначення для особистого селянського господарства, категорія земель - для сільськогосподарського виробництва, що не відповідає цільовому призначенню фактичному розташуванню на землях природно заповідного фонду, вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9,0 підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог пред`явлених до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області. Частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який є держателем Державного земельного кадастру. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до п. 1 цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603 (у редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 № 85), Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - Управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії, кадастру та їй підпорядковане. Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником\~документів,\~передбачених частиною\~четвертою цієї\~статті,\~не в\~повному обсязі; невідповідність\~поданих документів\~вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Як вбачається з Інформації Державного земельного кадастру від 06.08.2021 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9.0 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, були внесенні інженером землевпорядником Черкаського міськрайонного виробничого відділу Черкаської регіональної філії центру ДЗК. Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9.0 га належить до земель природно-заповідного фонду, відповідно внесення відомостей до Державного земельного кадастру з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення відбулося з порушенням земельного законодавства щодо визначення цільового призначення. Таким чином ГУ Держгеокадастр у Черкаській області належним чином не перевірив відповідність поданих документів при реєстрації в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9.0 га, тому позовні вимоги до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області є обґрунтованими. Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)). Таким чином, контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Бобрицької об`єднаної територіальної громади, зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», що став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин і на території якого заборонене ведення особистого селянського господарства. Повернення Бобрицькій об`єднаній територіальній громаді земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням Отже втручання у право [PERSON] , мирно володіти спірною земельною ділянкою відповідає закону. Крім того, [PERSON] будучи головою АТЗТ «АЕО» Трахтемирів» (а.с.161 зворот т.1), який подарував спірну земельну ділянку [PERSON] , знав про те, що ця ділянка перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду. Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у їхню приватну власність є таким порушенням закону, про яке зазначені особи могли та повинні були знати на час набуття земельної ділянки кожним із них. Заперечення відповідачів та Бобрицької сільської ради щодо нестворення РЛП «Трахтемирів» та не винесення в натурі його меж суд вважає необґрунтованим, оскільки доказів скасування чи оскарження рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» сторони не надали, а тому у відповідності до ст. 7 Закону України «Про природно- заповідний фонд України» межі визначені проектом організації регіонального ландшафтного парку. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1616 площею 9.0 га, розташована на території РЛП «Трахтемирів» та належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду, які є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Також прокурором доведено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею, як власника, та наявність порушеного права, у виді перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою. Тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді прокурором було сплачено судовий збір в сумі 43130,00 грн., (а.с.1 т. 1). У подальшому прокурором подано заяву про зміну предмету позову та залучення відповідача, якими було змінено склад відповідачів та кількість і розмір позовних вимог, а саме було заявлено дві вимоги немайнового характеру, які суд задовольнив. Враховуючи наведене судовий збір сплачений за дві немайнові вимоги 4962,00 грн (2481,00*2) підлягає стягненню з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури у рівних частинах по 2481,00 грн з кожного.

Outcome: approved