Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, третя особа: державний нотаріус Шостої Харківської міської нотаріальної контори Теленков Віктор Сергійович, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно. Також позивач вказує, що спадкоємцями покійного є лише вона його донька, яка звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини 10 квітня 2025 року. Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 квітня 2025 року, що була винесена державним нотаріусом Шостої Харківської міської нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріуса. Також позивачка зазначає, що на момент смерті з спадкодавцем ніхто не проживав, інших спадкоємців немає, спадкова справа не заводилася. При цьому\~також вказує,\~що причиною\~пропуску шестимісячного\~строку звернення\~до нотаріуса\~було те,\~що вона\~була змушена\~виїхати за\~межі міста\~Харкова разом\~з родиною,\~повернувшись лише\~наприкінці березня\~2025\~року,\~однак після\~прибуття перебувала\~на лікуванні,\~у зв`язку\~з чим\~звернулася до\~нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини лише 10.04.2025 Тому просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач намагалась використати всі надані їй законодавством можливості, а саме скористатися правом звернутися у шестимісячний строк до нотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії, не обґрунтованими та недоведеними являються причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також, до позовної заяви не додані докази того, що за адресою: [ADDRESS] були відсутні інші зареєстровані особи на час смерті [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка у\~судовому засіданні\~просила задовольнити\~даний позов\~з підстав,\~викладених у\~ньому.\~Вказала на\~те,\~що її\~донька має\~проблеми зі\~здров`ям,\~має захворювання-\~генетичний синдром\~ [PERSON] ,\~в/у\~ураження ЦНС,\~діагноз гіпоталамо-гіпофізарна\~дисфункція з\~інсулінорезистентністю.\~Субклінічний гіпотиреоз.\~Звернула увагу\~суду,\~що у\~той час\~її донька\~перебувала у\~стані сильного\~стресу,\~що вкрай\~негативно відобразилося\~на її\~здоров`ї,\~стан здоров`я\~значно погіршився,\~вона стрімко\~набрала вагу,\~близько 15\~кг,\~у зв`язку\~із чим\~вони зверталися\~до лікарів,\~на фоні\~чого їхній\~доньці був\~поставлений діагноз діабет І\~ступеня (субклінічний\~гіпотиреоз).\~Їхня квартира\~зазнала пошкоджень.\~За цих\~обставин вони\~разом з\~родиною були вимушена виїхати за межі міста Харкова, насамперед, задля того, щоб відгородити та уберегти дитину від подальших негативних наслідків. У судовому\~засіданні свідок\~ [PERSON] \~показав,\~що він був ініціатором переїзду родини [PERSON] за межі міста Харкова у більш безпечне місце з липня 2023 по березень 2025 на територію Зміївської громади, де родина постійно проживала. Свідок вказав, що вони не спілкувались постійно, однак йому відомо, що [PERSON] та її донька [PERSON] мають серйозні проблеми із здоров`ям і намагалися їх вирішувати. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його дружина дійсно на незначний проміжок часу пропустила строк подачі заяви для прийнятття спащини після смерті батька, однак родина була вимушена переїхати за межі міста Харкова у зв`язку з об`єктивнмии причинами, а саме з літа 2023 по березень 2025 вони проживали в селі Коробів Хутір. При цьому друг родини допоміг їм вирішити питання з житлом та тимчасовим проживанням. Також вказав, що в цей час їхня донька хворіла та тяжко переносила стрес, що вкрай негативно відобразилося на її здоров`ї, та стан здоров`я значно погіршився. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. При цьому представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без його участі, а в задоволенні позову - відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань від останнього не надходило. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши думку позивача, допитавши свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.8, 9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, однак матеріалами справи підтверджується, [PERSON] на підставі закону не прийняла спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори протягом встановленого строку не подала та за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала і не була зареєстрована, що і стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.15). Водночас позивач зазначає, що вона не звернулась до нотаріуса з відповідною заявою своєчасно у зв`язку з тим, що вона була змушена виїхати за межі міста Харкова разом з родиною, повернувшись лише наприкінці березня 2025 року, однак після прибуття перебувала на лікуванні, у зв`язку з чим звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини лише 10.04.2025. Матеріалами справи підтверджується факт того, що [PERSON] у період з літа 2023 року по березень 2025 року після ракетних обстрілів в місті Харкові була змушена переїхати разом з родиною для проживання за межами [ADDRESS] в садівничому товаристві Коробів Хутір Зміївському районі Харківської області (а.с.100-110; 114-116). 19.04.2022 [PERSON] звернулась через застосунок дію з повідомленням про пошкоджене або втрачене нерухоме майно, а саме, щодо пошкодження квартири за адресою: [ADDRESS] . Також судом досліджені фото пошкодженого житла (а.с. 101-107). Згідно довідки переселенця 6311-7501122237, зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] ,фактичне місце проживання/пребування: [ADDRESS] (а.с. 108-109). Відповідно до витягу з ЄРДР кримінального провадження 12022221200001062 від 16.07.2022, 15.07.2022 року о 09:33 год до ХРУП № 3 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.03.2022 представниками підрозділів Збройних сил та інших відомств рф здійснено посягання на територіальну цілісність і недоторканість України шляхом нанесення обстрілів із невстановленого виду озброєння невстановленого калібру по місту Харковів, внаслідок чого був пошкоджений фасад будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, у вказаний час донька [PERSON] [PERSON] , маючи проблеми із здоров`ям потребувала відповідного медичного лікування, що підтверджується відповідними медичними висновками Так, відповідно до огляду дитячого ендокрінолога від 25.01.2023 Медичного центру вищої категорії "Еввіва", [PERSON] має діагноз: генетичний синдром [PERSON] , в/у ураження ЦНС, діагноз: гіпоталамо-гіпофізарна дисфункція з інсулінорезистентністю. Субклінічний гіпотиреоз (а.с.111-113). При цьому факт хвороби [PERSON] після повернення у березні 2025 до міста Харкова підтверджується медичним висновком ТОВ «НЕБОЗВІД», з якого вбачається, що [PERSON] з 24.03.2025 по 28.03.2025 проходила відповідні медичні процедури (а.с. 10). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина 2 статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України). Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу. За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.Суд встановив, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] закінчився 10 вересня 2024 року, а до нотаріуса із заявою про роз`яснення порядку подачі заяви про прийняття спадщини позивач звернулася 29 жовтня 2024 року. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Враховуючи обставини цієї конкретної справи, а саме введення в країні воєнного стану, пов`язаного із військовою агресією російської федерації проти України, активні бойові дії та бомбардування м. Харкова та Харківської області, реальне існування загрози життю позивача та її родини, відсутність інших спадкоємців, суд доходить висновку про наявність належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності підстав, необхідних для визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини. Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24). При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом, інші особи із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались. При цьому всі зазначені обставини у сукупності, на думку суду, мали своїм наслідком пропущення строку для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини в період строку, визначеного законом, тобто існували об`єктивні, істотні труднощі, що перешкоджали їй своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також суд виходить з того, що пропущений строк є незначним. Суд вказує, що завданням цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Встановивши наведені обставини,

Outcome: approved