Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 192004,71 грн. та судові витрати. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що позивачем набуто право вимоги до боржника [PERSON] за договором №014/380805/82/890529, відповідно до укладеного з попереднім кредитором Договору факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даних договорів свої боргові зобов`язання не виконав, не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаної вище суми заборгованості в судовому порядку. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Фактичні обставини встановлені судом. 27 серпня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» (нині АТ «Райффайзен банк») та [PERSON] підписали заяву № 014/380805/82/890529 про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою». Умови кредиту: сума 94 055,01 грн (включно зі страховим платежем), строк 72 місяці, процентна ставка 37,9 % річних. Метою кредиту було придбання товарів (робіт, послуг) для особистих потреб. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за кредитним договором №014/380805/82/890529 від 27.08.2020 боржник [PERSON] станом на 25.07.2024 має заборгованість у сумі 192004,71 грн, а саме: заборгованість за основною сумою боргу 128582,12 грн, заборгованість за відсотками\~63422,59 грн, сума заборгованості за пенею -0,00 грн. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72 у відповідності до якого АТ «Райффайзен банк» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, зокрема [PERSON] . Норми права застосовані судом. Так,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно з ст.\~627,\~629 ЦК України\~відповідно до статті 6цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.\~1046, ч.ч. 1 та 2 ст.\~1054\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до визначень, що містяться вст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За положеннями ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні\~в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1\~статті 1077 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 5\~ст. 83 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Висновки суду. Досліджуючи докази подані позивачем, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Встановлено, що між відповідачем та первісним кредитором були укладені кредитні договори. В подальшому права вимоги за кредитним договором були передані позивачу. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за договором від 27.08.2020 року № 014/380805/82/890529 позивач надав суду договір відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та витяг з реєстру боржників №1 до даного договору від 25.07.2024. Таким чином позивачем не надано в повному обсязі докази факту переходу до позивача права вимоги до [PERSON] . Пред`являючи позов, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що відповідачу надано кредит у розмірі 94055,01 грн шляхом зарахування коштів на поточний рахунок в дату надання кредиту. Суд не приймає до уваги наданий банком розрахунок заборгованості за договором від 27.08.2020 року, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 25.07.2024року становить 192004,71 грн, оскільки він не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач, та не може вважатись належним доказом в розумінні частини 1\~статті 77 ЦПК України. Тому, складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом розміру боргу та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування банком на рахунок відповідача кредитних коштів та їх розміру. Представник позивача на підтвердження позовних вимог не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, про витребування виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок відповідача. З урахуванням вищевикладеного, відсутні підстави для задоволення позову та стягнення коштів на користь позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed