Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення 19804,22 грн мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умовах кредитування АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] . Підписуючи цей Договір, Відповідач погодилася з умовами. Згідно з умовами Договору, Банк відкрив та обслуговує рахунок Відповідача на умовах Тарифного плану «Револьверна кредитна картка «Картка,00 грн. зі строком дії до 20.12.2019 р. Право вимоги за цим Договором було передано ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» (Фактор) від АТ «УКРСИББАНК» (Клієнт) за Актом приймання-передачі Права Вимоги від 25.01.2023 р.. У відзиві на позов відповідач [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) ствердила, що не має заборгованості за кредитним договором №94213059000 від 13.12.2017 р.. На підтвердження цього Відповідач зазначила, що нею у рахунок погашення боргу були сплачені грошові кошти в розмірі 16 550,00 грн., та надала відповідні квитанції. Позивач, ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», у відповіді на відзив підтвердив, що Договір №94213059000 був укладений 13.12.2017 р., і Відповідач частково використала кредитні кошти у сумі 8 964,00 грн.. Початковий кредитний ліміт становив 10000 грн., і після використання коштів доступний кредитний залишок складав 1036 грн. У серпні 2019 р. Відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 30000 грн.. Позивач стверджує, що факт використання Відповідачем кредитних коштів у межах збільшеного ліміту є підтвердженням її згоди на такі зміни відповідно до Правил Договору. Позивач пояснює, що умовами кредитування передбачалися наступні процентні ставки (згідно з п. 2.3 Договору): процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки та безготівковими операціями становить 55% річних. Процентна ставка 0% діяла лише протягом пільгового періоду, який, згідно з Додатковою угодою, тривав з 13.12.2017 р. по 20.02.2019 р.. Після закінчення пільгового періоду Банк нараховував відсотки відповідно до умов Договору. Щодо аргументів Відповідача про відсутність заборгованості Позивач стверджує, що всі платежі, які були здійснені Відповідачем, включаючи згадані 16 550 грн., вже були враховані під час здійснення розрахунку заборгованості. Оскільки Відповідач активно користувалася кредитним лімітом, здійснюючи перекази та різні покупки, і не здійснювала своєчасної щомісячної сплати мінімальної суми поповнення карткового рахунку (МСПКР), відповідно до п. 2.6 Договору, відбувалося нарахування відсотків. Позивач зазначає, що належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є банківські виписки з рахунків позичальника, які підтверджують рух коштів по рахунку, що узгоджується з висновками Верховного Суду (постанови у справі №554/4300/16ц та №278/2177/15-ц). Позивач надав деталізований розрахунок заборгованості за період з 13.12.2017 р. по 23.01.2023 р.. Згідно з розрахунком станом на 23.01.2023 р. загальна сума заборгованості становить 23804,22 грн., з яких на його думку, заборгованість за основним боргом 17236,66 грн., а заборгованість за відсотками 6567,56 грн.. Позивач також подав уточнюючий попередній розрахунок судових витрат на загальну суму 10028,00 грн., які включають: 3028,00 грн. судового збору, 1000,00 грн. за проведення правового аналізу кредитної справи, 1000,00 грн. за проведення процедури досудового врегулювання спорів, та 3000,00 грн. за підготовку позовної заяви, клопотання про витребування доказів та подання позову. Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Гончаренко С.М. позовні вимоги не визнав проти позову заперечив, пославшись на те, що розрахунок заборгованості не є доказом, з нього не можливо встановити заборгованість оскільки відомості зазначені у графах протирічать, звідки виникла сума заборгованості не відомо. Під час розгляду справи були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Так, між АТ «УКРСИББАНК», який є первісним кредитором та [PERSON] ( [PERSON] ) було укладено Договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №94213059000 від 13.12.2017 р. (надалі - Договір). Договір був укладений з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщені -оприлюднені на сайті банку. АТ «УКРСИББАНК» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач підписала Договір-анкету та погодилася з умовами, викладеними в ньому та в Правилах. Договір передбачав відкриття Карткового Рахунку № 26205965615129 у національній валюті України. Банк встановив ліміт овердрафту (ліміт кредитування) у розмірі 10000,00 грн. зі строком користування кредитом з 13.12.2017 по 20.12.2019. Згідно з умовами, Клієнт зобов`язувався повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених Договором-анкетою та Правилами. Була укладена Додаткова угода до Договору-анкети № 94213059000 від 13.12.2017 р., згідно з якою сторони домовились, що в межах ліміту кредитування Банк надає Клієнту кредит у сумі 8954,00 грн. (операція «спеціальний платіжний план»). Відповідно до Додаткової угоди, пільговий період з процентною ставкою 0% діяв з 13.12.2017 р. по 20.02.2019 р., після чого Банк здійснював нарахування відсотків відповідно до умов Договору. У серпні 2019 р. Відповідачу був збільшений кредитний ліміт до 30000,00 грн.. Використання Відповідачем кредитних коштів у межах збільшеного ліміту підтверджується випискою з обліку кредитної заборгованості, що є підтвердженням згоди Відповідача з такими змінами. Договором (Правилами) передбачено, що за порушення термінів погашення грошових зобов`язань Позивач має право вимагати сплати комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні (до 500 грн.) та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Права вимоги заборгованості перейшли до ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» , який відбувся згідно з умовами Договору факторингу № 237 від 25.01.2023 р.. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу, до Позивача перейшли права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором (АТ «УКРСИББАНК»), що передбачені умовами Первинних договорів. Це відповідає ст. 514 ЦК України, згідно з якою до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. На обґрунтування суми заборгованості Позивачем був наданий детальний розрахунок заборгованості по рахунку (а.с.148-158), дослідивши розрахунок суд приходить до висновку, що розрахунок має суттєві вади, які дають підстави стверджувати, що він є неналежним доказом не може бути прийнятий судом, не відображає реальний рух коштів. Так, існує невідповідність кредитного ліміту та суми основного боргу на першій сторінці зазначено: Встановлений кредитний ліміт: 10000.00 грн. У підсумку, сторінка 22 розрахунку, зазначено: Заборгованість за основним боргом (тіло кредиту): 17 236.66 грн. Так, основний борг (тіло) - це фактично видані клієнту кошти. Він не може перевищувати встановлений ліміт, якщо тільки клієнт не здійснював овердрафт (що зазвичай блокується системою) або якщо банк незаконно додав відсотки та неустойку до тіла кредиту (капіталізація відсотків). Якщо ба нк додає відсотки до тіла кредиту, він штучно збільшує базу для нарахування наступних відсотків, що часто суперечить умовам договору та нормам ЦК України. Також, судом встановлено, що починаючи з середини розрахунку до прикладу, рядки 452, 668 та інші, у стовпцях фігурує цифра 30000.00, що може свідчити про самовільне підвищення ліміту банком без підписання додаткової угоди з позичальником, або про некоректність відображення даних. Крім того у розрахунку містяться арифметичні розбіжності та незрозумілі стрибки боргу, у наданих таблицях простежується відсутність логічного арифметичного зв`язку між попереднім та наступним днем: до прикладу, на сторінці 21 (рядки 1264-1265) суми стрибають без очевидних транзакцій, витрат клієнта. Присутні так звані «Стрибки балансу», у багатьох рядках до прикладу, 1175, 1194, загальна сума заборгованості змінюється хаотично, не корелюючи з колонкою "відсотки" чи "витрати". За таких обставин суд доходить висновку про існування можливості, що цей документ є згенерована таблиця Excel, де формули підігнані під фінальний результат, а не як виписка з особового рахунку, яка фіксує реальні транзакції. Сам по собі "Розрахунок заборгованості" не є первинним документом, що підтверджує надання послуг чи видачу коштів. У таблиці є колонки "Дата проведення операцій", але немає розшифрування призначення платежу. Неможливо встановити, чи це зняття готівки, чи оплата товару, чи нарахування комісії банком. Без надання виписки про рух коштів, де видно, куди були перераховані кошти, цей розрахунок є лише внутрішнім документом компанії "ВЕРРА ФІНАНС", який вона могла скласти довільно. Також у розрахунку присутнє некоректне нарахування відсотків на багатьох сторінках, наприклад, стор. 8, 9, 10, ідуть цілі блоки дат, де суми не змінюються або стоять нулі, а потім відбувається різке нарахування. Розрахунковий період вказано: 14.12.2017 - 24.01.2023. Однак, якщо картка не використовувалася або термін дії ліміту сплив, у шапці вказано "Термін дії ліміту: 20.12.2019", банк не має права нараховувати відсотки після закінчення терміну кредитування. У розрахунку нарахування продовжуються до 2023 року, що є незаконним поза межами строку дії ліміту, після 2019 року. Також у розрахунку при сутній Подвійний облік, загальна сума та складові, так на сторінці 22 підсумок: тіло: 17 236.66, відсотки: 6 567.56, загалом: 23 804.22. Проте, якщо подивитися на історію, наприклад, рядки за 2021-2022 роки, там фігурують суми боргу понад 33000 грн, рядок 1175, стор. 20 розрахунку. Таким чином сума боргу у розрахунку не послідовна. Неможливо дійти висновку про причини того за рахунок чого борг зменшився з 33 тис. до 23 тис., якщо у графі "погашення" немає відповідних значних сум, що покривають цю різницю. Це свідчить про маніпуляції з цифрами або списання частини боргу, яке не відображено прозоро. За таких обставин суд не визнає доказом наданий розрахунок, оскільки він є неналежним доказом, так як не підтверджений первинними бухгалтерськими документами (платіжними дорученнями, меморіальними ордерами). Крім того у розрахунку є незрозумілість розрахунку, яка полягає в тому, що математичні підрахунки в таблиці не узгоджуються між собою, містять хаотичні зміни сум заборгованості, які неможливо перевірити арифметично. Відповідно до ст. 12 ч. 3 ЦПК України, кожна сторона процесу зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно статті 78 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 цього ж Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed