Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 10 липня 2024 року сторони уклали шлюб. До березня 2025 року сторони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, будували плани на майбутнє. Однак в подальшому стосунки почали псуватися через різні погляди на сімейне життя та обов`язки кожного з подружжя, виникали сварки, а з квітня 2025 року сторони почали проживати окремо, шлюбні відносини фактично припинилися. Позивач прийняла рішення розірвати шлюб, проте відповідач уникає розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Сторони від шлюбу дітей не мають, спір майнового характеру щодо поділу спільного майна подружжя між ними відсутній. Позивач після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за ї відсутності, наполягала на розірванні шлюбу, заперечувала проти надання строку на примирення та просила покласти на неї судові витрати. Відповідач надіслав телефонограму, в якій просив провести розгляд справи без його участі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. 10 липня 2024 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради, актовий запис № 30, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10 липня 2024 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Зі змісту позову вбачається, що від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на ведення спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені понад пів року. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому позивач стверджує, що не бажає поновлювати сімейні стосунки, у зв`язку з чим надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає позивачу набуте нею у шлюбі прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved