Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Представник позивача\~Львівського міського\~комунального підприємства\~«Львівтеплоенерго»(далі також позивач) звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі також відповідачі), в якому просить стягнути з відповідачів на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за загальнобудинкові потреби на опалення, абонентське обслуговування в сумі 7135,93 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 75,35 грн., 3 % річних у розмірі 21,43 гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 3\~028 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] та користуються послугами з теплопостачання. З 01.12.2021 між позивачем та відповідачами вважається укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Для здійснення оплати за надані послуги відповідачу відкрито особовий рахунок. Однак, за період з 01.03.2023 31.05.2025 у відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість в сумі 7135,93 грн., яка залишилась неоплаченою, що підтверджується довідкою про стан розрахунків заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі, а також інфляційні втрати у розмірі 75,35 гривень та 3 % річних у розмірі 21,43 гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 3\~028 гривень. На підставі вищевикладеного, просить у судовому порядку стягнути з відповідачів вищезазначену суму заборгованості, з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних витрат, а також суму судових витрат. Ухвалою суду від 15.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін. 25.09.2025 відповідач [PERSON] подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву. Відзив мотивує\~тим,\~що квартира [ADDRESS] відключена від центрального опалення з 2003 року по узгодженню між Будинкоуправлінням №1 КЕЧ м. Львова та ЛМКП «Львівтеплоенерго». Таким чином, сума боргу, зазначена у позовній заяві, виключно за місця загального користування, про що позивач не вказав. Отже, позивач повинен (зобов`язаний) був вказати саме за які місця загального користування нарахована сума боргу та надати інформацію чи ці приміщення обладнані агрегатами, по яких відбувається постачання теплової енергії. Довідку про вищевказане позивач не надав, що унеможливлює об`єктивну оцінку щодо суми боргу та його розміру. Також зазначає, що позивач повинен (зобов`язаний) був зазначити площу місць загального користування, деталізувати розмір боргу та методику нарахування постачання теплової енергії на дану площу. Вказує, що частина горища будинку [ADDRESS] знаходиться в приватній власності, а відповідачам невідомо, чи враховано даний факт при нарахуванні за постачання теплової енергії. Вищевказану інформацію позивач до суду також не надав. В підтвердження суми боргу позивач надав дві довідки нарахування суми боргу за опалення, в одній довідці зазначено, що сума боргу нарахована за період за період з 01.07.2014 по 11.06.2025, тобто за 11 років, що свідчить про пропущений термін давності, в цій довідці зазначена сума боргу 03.2023 року в розмірі 5784,77 грн. без пояснень та розрахунку суми боргу щомісячно з чого складається сума боргу. Окрім того,\~зазначає,\~що у\~довідці,\~наданій до\~справи №465/6876/24\~Франківського районного\~суду,\~вказано,\~що сума\~боргу в\~такому ж\~розмірі,\~а саме\~5784,77\~грн.\~за період\~з01.12.2022\~по 01.03.2023,\~тобто за\~чотири (4)\~місяці,\~така сума\~ніяким чином\~не може\~становити за\~такий період\~виключно за\~місця загального\~користування (просить\~довідки,\~надані до\~справи №465/6876/24,\~оглянути в\~судовому засіданні).\~Звідси випливає,\~що сума\~боргу в\~розмірі 5784,77\~грн.\~абсолютно недеталізована,\~не аргументована\~та не\~обґрунтована,\~а тому\~не підлягає\~дозадоволення. Окрім того, звертає увагу суду на довідку за період з 01.08.2024 по 31.03.2025 на графу «сума заборгованості» - невідомо звідки взялись такі суми, якщо починаючи з 01.04.2024 по 01.08.2025 відповідачами оплачено повністю за кожен місяць, про що зазначено в іншій довідці в графі «сплачено» за період з 01.04.2024 по 11.06.2025 нами сплачено суму в розмірі 6563,44 гривень. Отже,\~в позовній\~заяві невірно\~зазначено,\~що станом\~на 01.06.2025\~за спожиту\~теплову енергію\~за період\~з 01.03.2023\~до 31.05.2025\~у відповідачів\~рахується заборгованість\~у сумі\~7135,93\~грн.,\~так як\~за вищевказаний\~період заборгованість\~становить відповідно\~до довідки\~з 01.07.2014\~по 11.06.2025:\~7115,18\~грн.\~(без\~пені)\~мінус 5784,77\~грн.\~(до\~03.2023)\~дорівнює 1330,41\~грн.,яку сплатили 21.09.2025, про що додається платіжна інструкція. У зв`язку, з чим просить в судовому засіданні оглянути довідки, надані по справі №465/6876/24, зокрема дві та відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 01.10.2025 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено учасників справи. Ухвалою суду від 27.10.2025 попереджено представника позивача про неприпустимість зловживання процесуальними правами, визнано обов`язкову явку в судове засідання представника позивача та відкласти судове засідання у справі, про що повідомлено сторін. Представник позивача в судові засідання жодного разу не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, що підтверджується довідками про доставку судової повістки до електронного кабінету представника відповідача 27.08.2025, 02.10.2025 та 05.11.2025. Так, позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість через канцелярію суду представник позивача подав клопотання, в якому вказав, що у зв`язку із участю представника у іншому судовому засіданні, просить відкласти слухання справи на інший день. Суд розцінює дане клопотання як зловживання своїми процесуальними правами та з метою затягування розгляду даної справи. При цьому, враховано тривалість розгляду справи (30.06.2025-18.11.2025), факт неявки в судові засідання, а також ту обставину, що попереджено представника позивача про неприпустимість зловживання процесуальними правами та визнано обов`язкову явку в судове засідання на 18.11.2025. Разом з\~тим,\~представнику\~позивача було надано достатньо часу на реалізацію прав, надано можливість надати суду пояснення по суті справи та докази на підтвердження своїх доводів щодо заявленого позову та заперечень на відзив на позовну заяву. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що сторона по справі (заявник, позивач чи відповідач) зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості\~судового розгляду\~має визначатися\~з огляду\~на обставини\~справи та\~наступні критерії:\~складність справи, поведінка заявника, відповідача та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Згідно з ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Принцип юридичної визначеності як складова частина конституційного принципу верховенства права зобов`язує відповідача або його представника самостійно цікавитися перебігом розгляду справи в суді. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/12842/17 дійшов до висновку що, у разі відсутності представника з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні, суд має виходити з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин його неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи. Втім через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі, згідно якої просить розглянути справу\~без участі\~у судовому\~засіданні [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд вважає, що справу можливо вирішити за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Неявка сторін в судове засідання не є перешкодою для вирішення справи по суті. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №371664970 від 27.03.2024. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.12.2024 у справі №465/6876/25 скасовано судовий наказ №465/6876/25, виданий Франківським районним судом м. Львова від 14.11.2024 за заявою а заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення (теплопостачання) та послуги з гарячого водопостачання в розмірі 7 334 (сім тисяч триста тридцять чотири) грн. 54 коп. та 302 (триста дві) грн. 80 коп. судового збору. Згідно наданої позивачем відомості про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період з 01.07.2014 по 11.06.2025 вбачається, що у відповідачів перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість за період з 01.03.2023 31.05.2025 у розмірі 7135,93 гривень. Крім цього, згідно наданих позивачем розрахунку для суду за надану послугу опалення основного боргу за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» також нараховані відповідачам за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 інфляційні втрати у розмірі 75,35 гривень та 3% річних у розмірі 21,43 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до положень частини четвертої\~статті 319 ЦК України,\~власність зобов`язує. Згідно\~статті 322 ЦК України,\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються Законом України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, чинною у спірний період. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Так, відповідно до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньо-будинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 01 грудня 2021 року на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. оприлюднено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена\~постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року. За умовами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання», сфера теплопостачання-це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; постачання теплової енергії (теплопостачання)- господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Разом з тим, згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання», яка визначає основні принципи господарювання у сфері теплопостачання, споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Стаття 24 цього Закону\~передбачає, що захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється цим Законом,\~Законом України «Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця. Відносини щодо отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються між власниками окремих приміщень та постачальниками таких послуг на підставі договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеними між конкретними споживачами та комунальними підприємствами, які надають такі послуги. Згідно вище зазначених договорів, виконавці, тобто комунальні підприємства, зобов`язуються надавати споживачам вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживачі зобов`язуються своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. У разі порушення умов договору однією із сторін договір може бути розірваний. Однією з підстав для розірвання договору з ініціативи споживача, згідно з пунктом 32 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, є зникнення потреби в отриманні послуги або відмова споживача від користування послугами виконавця. Відповідно ж до ч.6\~ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Як вбачається\~із матеріалів\~справи,\~ позивачем\~не спростовано,\~а відповідачем\~не доведено\~ факт\~відключення квартири\~ [ADDRESS] від центрального опалення з 2003 року, по узгодженню між Будинкоуправлінням №1 КЕЧ м. Львова та ЛМКП «Львівтеплоенерго». Будь-яких доказів у справі щодо нарахування заборгованості відповідачам за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води по даній квартирі відсутні. Разом з тим, предметом позовних вимог є послуги з централізованого опалення за загальнобудинкові потреби, плата за абонентське обслуговування в сумі 7 135,93гривень. Проте, відповідачі оспорюють спосіб нарахування та розмір зазначеної заборгованості, що нарахована позивачем за надання таких послуг за спірний період. Відповідно до ч.2 ст.4\~Закону України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання» власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті. Згідно ч.1 ст.9 Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Частиною першою статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» також передбачено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: 1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №703/4963/15-ц зазначено, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. Відповідно до вимог п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач сплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі не здійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Пунктом 28 Правил визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. При цьому, відповідно до пункту 2 Правил до опалюваної площі (об`єму) будинку входить, в тому числі, у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт, а опалювана площа (об`єм) квартири-це загальна площа (об`єм) такої без урахування площі лоджій, балконів, терас. З наданої відомості про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період з 01.07.2014 по 01.06.2025 зазначена сума боргу станом на 03.2023 року у розмірі 5784,77 грн., яка включає корекцію 5025,98 грн. Однак, ні позовна заява, ні матеріали справи не містить розрахунку даної корекції. Також у даній відомості відповідачами за період з 01.04.2024 по 31.05.2025 оплачено повністю за кожен місяць, про що зазначено в графі «сплачено» на загальну суму 6563,44 гривень. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем здійснено нарахування без будь-яких пояснень та розрахунку суми боргу щомісячно з чого складається дана сума боргу. Окрім цього, відповідачем [PERSON] сплачено 21.09.2025 кошти на погашення заборгованості у розмірі 1330,41 грн., що свідчить платіжна інструкція №№0.0.4553353601.1 від 21.09.2025. Проте, представником позивача не надано відповіді на відзив, в тому числі підтвердження чи спростування оплати 21.09.2025 суми 1330,41 грн. на рахунок позивача. З долученої інформації про ВОТЕ №1534 вбачається відсутність показників за неопалювальний період 05.2023 09.2023 та за період 04.2024 09.2024, однак у відомостях про нарахування здійснено за вказані періоди нарахування у розмірі 518,37 гривень. Таким чином, суд вважає, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго», не містять належної інформації щодо способу нарахування заборгованості, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах. У матеріалах справи відсутні докази щодо зняття помісячних показників загальнобудинкового лічильника обліку гарячого водопостачання, розрахунку такої послуги по квартирі відповідачів. З наданих позивачем розрахунків неможливо встановити правильність нарахування плати за абонентське обслуговування (послуга з постачання т/е) та плати за загальнобудинкові потреби на опалення. Окрім цього, жодних інших доказів, які б стверджували про вірний розрахунок здійснених нарахувань позивачем не надано, хоча перешкод у цьому у позивача не було. Фактично позивачем лише надані розрахунки заборгованості, про стягнення якої вони просять з відповідачів, яка здійснена відповідно до нормативно правових актів, однак без належних доказів надання послуг, відповідно до цих же нормативно правових актів. Відповідачі заперечують отримання згаданих послуг у спірний період. Відповідно такі розрахунки заборгованості та інші докази, за наявності заперечень з приводу надання та отримання послуг, про стягнення заборгованості за які подано позов не можна вважати належними доказами на підтвердження надання відповідних комунальних послуг, надання їх відповідної кількості та якості, правильності нарахування заборгованості за надані послуги та ін. Враховуючи вищевикладене,\~суд доходить\~до висновку,\~що позивачем\~відповідно до\~положень статей 12,81 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав щодо заявлених вимог до відповідачів. За недоведеності зі сторони позивача наявності у відповідача боргу за надані ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій передбачених нормами 625 ЦК України. Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних в розмірі 75,35 гривень та інфляційні витрати в розмірі 21,43 гривень, то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від нарахованої суми боргу, як недоведена була позивачем. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та те, що представником ЛМКП «Львівтеплоенерго» не надано належних доказів на підтвердження надання послуг відповідачам на вищезазначену суму за вказаний період та її обґрунтованості, не надано обґрунтованого розрахунку заявленої суми до стягнення,а отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволені позовних вимог. Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed