Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтований тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , [INFO] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За життя вона склала заповіт, у якому все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті вона заповіла позивачу [PERSON] . Протягом встановленого ЦК України строку для прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Троцької О.А. з заявою про прийняття спадщини за вищевказаним заповітом. Приватним нотаріусом Троцькою О.А. була заведена спадкова справа №2/2025. Також у спадковій справі наявна заява [PERSON] , [INFO] (дочки спадкодавця) про відмову від отримання обов`язкової частки у спадщині. Дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в тому числі й відповідно до ст. 1268 ЦК України, у спадковій справі відсутні, будь яких інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із: житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ), що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 17 січня 2002 року №11, зареєстрованого Полтавським БТІ 28 лютого 2002 року у реєстрову книгу №4 за реєстровим номером 558; земельної ділянки площею 0,0910 га, кадастровий номер 5324280901:01:003:0106, цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ), що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №905505, виданого відділом Держкомзему у Решетилівському районі 04 лютого 2010 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011066100008. Позивач зазначає, що 16 червня 2025 року він завернувся до приватного нотаріуса Троцької О.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно житловий будинок та земельну ділянку. У цей день приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 233 на земельну ділянку площею 0,0910 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок приватним нотаріусом було відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.06.2025 за №133/02-31, у якій зокрема зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки набувався в період перебування в шлюбі з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Після його смерті Решетилівською державною нотаріальною конторою 25.12.2014 заведено спадкову справу №369/2014. За даними цієї спадкової справи спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] є: дружина [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини та син [PERSON] , 1968 року народження, місце проживання якого згідно довідки Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 04.11.2014 №02-20/680 було зареєстровано разом з померлим за однією адресою на час смерті. Місце проживання та перебування [PERSON] , 1968 року народження, на сьогодні не відоме. [PERSON] , [INFO] , за життя не ставив питання про визнання за ним права власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: (стара адреса: [ADDRESS] ), проте визначити чи будуть його спадкоємці звертатися до суду з метою визнання права власності [PERSON] на частку у спільному майні подружжя наразі невідомо. Позивач вказує, що у визначений законодавством строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, він звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Дядько позивача [PERSON] , [INFO] , з 2005 року за адресою реєстрації не проживає, його місцезнаходження не відоме. На момент смерті батька [PERSON] з ним не проживав, в управління спадщиною не вступив, заяв про прийняття спадщини до Решетилівської державної нотаріальної контори не подав. Після смерті в 2014 році свого батька [PERSON] він жодного разу не приїздив та не відвідував свою матір [PERSON] . Приватним нотаріусом Троцьою О.А. вживалися заходи щодо розшуку [PERSON] шляхом розміщення оголошення в Урядовому кур`єрі. Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не бу постійним місцем проживання [PERSON] , хоч він був зареєстрований у ньому і право проживання у ньому не обмежувалося. Натомість з 2005 року [PERSON] там не проживав та в управлінні спірним будинком участі не брав. У визначений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Державна реєстрація [PERSON] у цьому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації та спростовується належними та допустимими доказами. При цьому позивач посилався на висновки Верховного Суду. Викладені у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/14 , згідно з якими Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Посилаючись на викладені обставини, положення статей 29, 1218, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, позивач просив: 1) встановити юридичний факт того, що [PERSON] , [INFO] , не проживав у будинку у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) на момент смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] ; 2) встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , фактично не прийняв спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] ; 3) визнати право власності у порядку спадкування за заповітом за позивачем на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) та зобов`язати відповідну реєстраційну службу за реєструвати за позивачем право власності на нього. Процесуальні дії у справі 29 липня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою судді від 06 серпня 2025 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 29 серпня 2025 року, яке за клопотанням представниці позивача було відкладене на 11 вересня 2025 року. 11 вересня 2025 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Решетилівської міської ради на належного Решетилівську міську раду, витребувано від Решетилівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 369/2014 після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим суд відклав підготовче засідання на 30 вересня 2025 року, а у подальшому за клопотанням сторони позивача - на 30 жовтня 2025 року. Підготовче провадження по справі було проведено 30\~жовтня 2025\~рокута призначено судовий розгляд справи на 18 листопада 2025 року. Позиція учасників судового процесу У судовому засіданні 18 листопада 2025 року позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на житловий будинок від 28 лютого 2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 17 січня 2002 року №11, який розташований в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Жилий будинок зареєстрований Полтавським Бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , записаний у реєстрову книгу №4 за реєстровим номером 558 28 лютого 2002 року (а. с. 17). На виконання ухвали суду від 11 вересня 2025 року від Решетилівської державної нотаріальної контори 30 вересня 2025 року до суду надійшла спадкова справа № 369/2014 заведена після смерті [INFO] [PERSON] (а. с. 105 - 120). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] 26 липня 1968 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] (а. с. 110). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 109). Згідно з довідкою виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 04.11.2014 №02-20/680 [PERSON] , 1941 року народження, на день смерті [INFO] був зареєстрований в [ADDRESS] . На вказану дату за даною адресою зареєстрований разом з ним: [PERSON] дружина, 1944 року народження, [PERSON] син, 1968 року народження, [PERSON] - невістка, 1974 року народження, [PERSON] онук, 2007 року народження, [PERSON] , 1996 року народження (а. с. 117). Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого - [PERSON] (а. с. 107). Інші заяви про прийняття спадщини у спадковій справі відсутні. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 24). Згідно з копією заповіту [PERSON] , посвідченого С.Т. Щербак, секретарем виконкому Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області 27 травня 2020 року, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] заповіла онукові [PERSON] , [INFO] (а. с. 23). З витягу з Державного реєстру речових прав №352924149 установлено, що власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 16). З метою розшуку спадкоємців померлої [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцькою О.А. було розміщено оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» (а. с. 21) Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцькою О.А. спадкоємцю за заповітом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 233 на земельну ділянку площею 0,0910 га, кадастровий номер 5324280901:01:003:0106, розташовану за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) (а. с. 20). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №431231243 власником земельної ділянки кадастровий номер 5324280901:01:003:0106 є [PERSON] (а. с. 18) Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцької О.А від 16 червня 2025 року №133 було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ). У даній постанові приватним нотаріусом зокрема зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки набувався в період перебування в шлюбі з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Після його смерті Решетилівською державною нотаріальною конторою 25.12.2014 заведено спадкову справу №369/2014. За даними цієї спадкової справи спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] є: дружина [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини та син [PERSON] , 1968 року народження, місце проживання якого згідно довідки Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 04.11.2014 №02-20/680 було зареєстровано разом з померлим за однією адресою на час смерті. Місце проживання та перебування [PERSON] , 1968 року народження, на сьогодні не відоме. [PERSON] , [INFO] , за життя не ставив питання про визнання за ним права власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: (стара адреса: [ADDRESS] ), проте визначити чи будуть його спадкоємці звертатися до суду з метою визнання права власності [PERSON] на частку у спільному майні подружжя наразі невідомо (а. с.26 27). Згідно з повідомленням про знаття виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 07.11.2023 №10-07/128 [PERSON] , [INFO] , 07 листопада 2023 року було знято з реєстрації за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Відповідно до довідки Покровського старостинського округу виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 16.07.2025 №01-3-18/487 [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований по [ADDRESS] з 04.11.2005 по 07.11.2023, згідно акту обстеження за №133 від 16.07.2025 з 2005 року та по даний час фактично за даною адресою не проживав (а. с. 14). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Щодо позовних вимог про встановлення факту непроживання [PERSON] та не прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON] суд зазначає наступне. [PERSON] , звертаючись до суду з даними позовними вимогами, посилався на те, що він, як спадкоємець за заповітом після смерті своєї баби [PERSON] , яка померла [INFO] , бажаючи прийняти спадщину на все майно, звернувся до приватного нотаріуса\~Полтавського районного\~нотаріального округу\~Полтавської області із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести своє право на спадкування, вважаючи себе єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. При цьому, існують перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцької О.А від 16 червня 2025 року №133. Орієнтовний перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті\~16\~ЦК\~України. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 05 червня 2018 року у справі\~№ 338/180/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. У своєму позові позивач [PERSON] визначив вимогу про встановлення факту непроживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та неприйняття відповідачем спадщини після смерті батька. Отже, предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення з метою належного оформлення [PERSON] спадщини після смерті своєї баби [PERSON] , як спадкоємиці після смерті [PERSON] . Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач фактично намагається довести те, що він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту непроживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, не відповідають належному способу захисту. Ефективним способом захисту прав позивача є визнання права власності на спадкове майно. До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року у справі\~№ 641/3893/20\~та від 02 квітня 2025 року у справі № 751/344/23. Факти, про які позивач просить ухвалити рішення у цій справі щодо постійного непроживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, підлягають встановленню при розгляді позову про визнання права власності на спадщину. А тому у задоволенні позовних вимог про встановлення факту непроживання [PERSON] та не прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON] слід відмовити. Щодо позовної вимоги про визнання право власності у порядку спадкування за заповітом за позивачем на житловий будинок та зобов`язати відповідну реєстраційну службу за реєструвати за позивачем право власності на нього суд звертає увагу на наступне. Згідно зі статтями\~1216,\~1217,\~1218\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті\~1220\~ЦК\~України). У частинах першій та другій статті\~1223\~ЦК\~України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті\~1221\~ЦК\~України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті\~1268\~ЦК\~України). Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений, зокрема у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною\~першою\~статті\~29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті\~29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті\~33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо) (постанова Верховного Суду від 20 березня 2025 року у справі № 522/11093/23). За нормою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка була чинна на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Між тим, наданими стороною позивача доказами, зокрема довідкою Покровського старостинського округу виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 16.07.2025 №01-3-18/487, підтверджується, що [PERSON] з 2005 року і по час надання довідки за місцем проживання свого батька [PERSON] не проживав. Тобто, в силу положень частини третьої статті 1268 ЦК України, [PERSON] спадщину після смерті свого батька - [PERSON] не прийняв. Як установлено з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини було подано лише дружиною померлого [PERSON] [PERSON] , яка все своє майно заповіла позивачу [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Ураховуючи відсутність інших спадкоємців після померлої [PERSON] крім позивача [PERSON] , то позивачем було вірно визначено відповідача Решетилівську міську раду Полтавської області. Таким чином\~судом установлено,\~що після\~смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкове майно є позивач у справі [PERSON] , який у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом не може оформити своє право на спадкове майно. З огляду на викладені обставини, позовна вимога про визнання\~право власності\~у порядку\~спадкування за\~заповітом за\~позивачем на\~житловий будинок підлягає\~до задоволення. Однак вимога позовної заяви про зобов`язання відповідної реєстраційну службу зареєструвати за позивачем право власності, на думку суду, до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Тобто, визнання права\~власності на\~спадкове майно\~є належним\~та достатнім\~способом захисту\~прав позивача\~для належного\~оформлення даного\~права.\~ Ураховуючи вищевикладене та

Outcome: partial