Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Дитина залишилася проживати разом із батьком по [ADDRESS] . З моменту народження дитини відповідачка вказує, що дитина їй не потрібна та вона не має наміру за нею доглядати. Відповідачка добровільно нехтує своїми правами та обов`язками щодо дитини, не забезпечує дитині взагалі жодної уваги, не спілкуючись з нею та не надаючи жодного піклування, необхідне дитині відповідного віку. Також, вказує, що позивач звернувся до Новоселицького районного суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини та позбавити відповідачку батьківських прав щодо дитини. Рішенням Новоселицького районного суду від 10 липня 2025 року було задоволено частково позовні вимоги позивача. Суд вирішив стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти, а в частині позбавлення батьківських прав суд вирішив відмовити. В той же час, суд встановив ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, тому попередив її про необхідність зміни ставлення щодо виховання сина. За весь період розгляду справи у суді та за весь період після ухвалення судом рішення відповідачка не вжила жодних заходів, які б свідчили про зміну нею ставлення до виконання батьківських обов`язків, вона продовжувала ігнорувати прохання позивача щодо приділення уваги дитині, вона жодного разу не цікавилася здоров`ям дитини, жодного разу не просила зустрічі з дитиною та взагалі ніяк не показувала заінтересованості у виконанні своїх батьківських прав та обов`язків. У зв`язку із цим, діючи в інтересах дитини, позивач змушений повторно звернутися до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Враховуючи вище викладене, представник позивача просить суд прийняти рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено в підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Вівчар Р. Г. в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Крім того, у випадку визнання позову відповідачем, просить суд ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву в якій просить суд розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не укладався. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 300 від 02.04.2025 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: син - [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , брат - [PERSON] , племінник - [PERSON] . Відповідно до довідки КНП «Боянська АЗПСМ» № 401 від 10.04.2025 року, вбачається, що з дитиною [PERSON] , [INFO] , на прийом до лікаря приходить лише батько [PERSON] , [INFO] , мати на прийом не ходить, не цікавиться здоров`ям дитини. Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у томц числі на предмет вживання психоактивних речовин КНП «Новоселицька лікарня» № 155 від 18.03.2025 року, у [PERSON] , [INFO] , психіатричні, у тому числі спричинені вживаням психоактивних речовин, протипоказання для здійснення опікунства відсутні. Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 299 від 02.04.2025, [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно. Крім цього, згідно витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», вбачається, що відомості відносно [PERSON] про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2025 року, яке набрало законної сили 10.08.2025 року, у цивільній справі № 720/1319/25, було частково задоволено позов [PERSON] , вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] у твердій грошовій сумі щомісяця в розмірі 2500 гривень, починаючи з 29 травня 2025 року до повноліття дитини та попереджено [PERSON] про зміну ставлення щодо виховання свого сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, комісія з питань захисту прав дітей Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, рекомендує судовим інстанціям розглядати та вирішити позитивно питання про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] . Даний висновок затверджений рішенням № 154-9/25 від 19.09.2025 року виконавчого комітету Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21) вказав, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини». Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) вказав, що: «позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Враховуючи вище викладене суд вважає, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо доньок. Мати ними не цікавиться, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до них та фактично самоусунулася від виконання свої батьківських обов`язків. З аналізу добутих у судовому засіданні доказів, судом встановлено, що відповідачка свідомо не належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не забезпечує базових потреб дитини. [PERSON] , незважаючи на попередження суду, не зробила для себе висновків, щодо зміни ставлення до виховання малолітнього сина, не спілкувалася з сином, не проявляла жодної зацікавленості у його подальшій долі, не приймає участі у вихованні, тому всі ці дії негативно позначаються на психологічному розвитку дитини, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Вихованням є процес залучення особистості до засвоєння вироблених людством цінностей, створення сприятливих умов для реалізації нею свого природного потенціалу та творчого ставлення до життя, спрямований на утвердження суспільно значущих норм і правил поведінки особистості. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія вихователя і вихованця) та виявляється у піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, створенні умов для отримання дитиною освіти, тощо. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, сином не займається, не піклується про нього, не проявляє інтересу до стану його здоров`я, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд вважає, що слід позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо судових витрат. Відповідно до ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 605,60 грн. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved