Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що у сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суд Вінницької області від 16.11.2018 постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частини з усіх видій його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Оскільки відповідач працює по тимчасових заробітках (має мінливий дохід), а саме займається ремонтом автомобілів та підробляє оператором на газовій заправці, є фізично здоровий, працездатний, інших утриманців немає та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму у розмірі 5000 грн щомісячно. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Відповідач через канцелярію суду 13.10.2025 подав відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що відповідач має ускладнене матеріальне становище, тимчасово не працює. Вказує, що його утримують діти та теперішня дружина, вони ж допомагають сплачувати заборгованість по аліментах. Зазначає, що з 2012 року по 2023 рік відповідач перебував на обліку як особа, з інвалідністю 3-ї групи загального захворювання. Вважає, що позивач не обґрунтувала вимоги про зміну способу стягнення аліментів. Просив не змінювати присуджений раніше спосіб стягнення аліментів. Разом із вказаним відзивом 13.10.2025 відповідач подав ще один відзив, у якому вказує, що у нього відсутній дохід, оскільки він не працює через погіршення фізичного стану. Відповідь на відзив позивач до суду не подавала. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.05.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану і місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2025/006235821 від 13.05.2025 та №2025/006235900 від 13.05.2025 спільна донька [PERSON] проживає разом із позивачем. Вінницький міський суд Вінницької області 08.01.2019 видав виконавчий лист на підставі рішення суду від 16.11.2018 у справі №127/15456/18 про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , місце проживання : [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. починаючи стягнення з 21.06.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист прийнято до виконання Староміським відділом державної виконавчої служби міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №58056654 від 11.01.2019. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 21.06.2018 по 31.05.2025 відповідач неналежним чином виконує свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] . Станом на травень 2025 року зафіксовано заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36233,41 грн. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у\~частці\~від\~доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням\~суду від дня\~пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~із дня подання такої заяви. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. Разом із цим закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Такий правовий висновок міститься в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 №759/10277/1 (61-22317св19). Подана відповідачем копія трудової книжки, як доказ відсутності доходу не спростовує твердження позивача, що відповідач працює не офіційно та має мінливий нефіксований заробіток. Відсутність реєстрації відповідача як безробітного у центрі зайнятості також не спростовує викладене, а навпаки підтверджує відсутність потреби особи у працевлаштуванні. На підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог відповідач надав виписку із історії хвороби за 2012 рік про проходження ним лікування в клініці нейрохірургічної патології суди голови та шиї та виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.05.2025 із переліком захворювань. Вказані довідки не мають інформації щодо непрацездатності відповідача (його потреб стороннього догляду) тому не беруться судом до уваги. Крім того, предметом цього позову є не збільшення розміру аліментів, а зміна способу їх стягнення. З огляду на викладене, судом встановлено, що необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у позивача виникає через відсутність у відповідача регулярного, офіційного доходу. Визначений розмір аліментів рішенням суду від 16.11.2018 у частці від заробітку (доходу) платника є таким, що суттєво порушує інтереси позивача, що обумовлено, зокрема збільшенням віку дитини, яка природньо потребує більше витрат. Стабільні виплати аліментів відповідачем у фіксованому розмірі кожного місяця відповідатимуть інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. У зв`язку з зазначеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі\~статтею 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин, позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача у порядку ст. 141 ЦПК України 1211,20 грн судового збору в дохід держави.

Outcome: approved