Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» через свого представника - Усенка Михайла Ігоровича звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 19.01.2021 між фізичною особою позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладений кредитний договір № 100230172, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 5 000 грн, які зобов`язалася повернути, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі і можливі штрафні санкції, що передбачені умовами правочину. Договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови Договору №100230172 виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі. Відповідач, зі свого боку, взяті зобов`язання по Договору №100230172 належним чином не виконала, у результаті чого утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 26 876,68 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 4 608 грн; заборгованість за процентами - 22 268,68 грн. Право вимоги до відповідача на вищевказану суму позивач обґрунтовує укладеним 07.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» Договором відступлення прав вимоги № 70 - МЛ/Т, просить стягнути із відповідача 26 876,68 грн заборгованості за Договором № 100230172, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 8 000 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області від 02.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» у судове засідання не з`явився, у поданих до суду 25.09.2025, 07.11.2025 клопотаннях просить справу розглядати за відсутності представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення за місцем реєстрації судової кореспонденції, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про місце, дату і час судового засідання, суд розглядає справу за її відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 19.11.2025 постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків і такого рішення. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №100230172 (далі по тексту - Договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 грн строком на 30 днів із 19.01.2021, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним. Відповідно до пункту 1.5 Договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії ( без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4 500 грн в грошовому виразі та 1 095,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом становить 9 500 грн. Комісія за надання кредиту договором не передбачена. Проценти за користування кредитом, відповідно до пункту 1.5.2 Договору складають 4 500 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом визначена сторонами на рівні 5,00 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом ( п. 1.6 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок ( п. 2.1 Договору). Плата за кредитом визначена у п. 2.2. Договору. Зокрема, пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. Відповідно до п. 2.2.3. Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п.1.6 та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Пунктом 2.3 Договору передбачено пролонгацію строку кредитування, яка може відбуватися на пільгових або стандартних умовах. Відповідно до п. 2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Із наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що 25.01.2021 відповідач сплатила 90 грн процентів, 150 грн тіла кредиту та 150 грн комісії за пролонгацію договору, а 12.03.2021 - [PERSON] перерахувала ТОВ «Мілоан» 1869 грн на погашення процентів, 242 грн за тілом кредиту та 242 грн за пролонгацію договору, у зв`язку із чим строк кредитування було продовжено на пільгових умовах та у період із 20.01.2021 по 21.02.2021, із 13.03.2021 по 19.03.2021 відповідачу нараховувались проценти згідно п. 1.5.2 Договору у розмірі 3 % від фактичного залишку кредиту. У послідуючому пролонгація здійснювалася на стандартних (базових) умовах із нарахуванням процентів за ставкою 5% від суми заборгованості в день, що відповідає умовам пункту 2.3.1.2 Договору. Пролонгований строк кредитування за договором був збільшений на стандартних (базових) умовах, що не перевищував 60 днів, а тому суд вважає здійснений первинним кредитодавцем розрахунок заборгованості обґрунтованим. Договір про споживчий кредит №100230172 від 19.01.2021 укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відправивши 19.01.2021 товариству електронне повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - S96883 відповідач акцептувала укладення договору та погодилася із його умовами. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Пунктом 6.1 Договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У розділі Реквізити Сторін в графі позичальник вказано: [PERSON] , її ідентифікаційний код - [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , номер телефону: [NUMBER] , електронна пошта. У Додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мала повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 9 500 грн. У Додатку №2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту № 100230172, умови якого відповідають погодженим умовам Договору . Факт перерахунку ТОВ «Мілоан» та отримання коштів відповідачем підтверджується платіжним дорученням № 25054891 від 19.01.2021, з якого слідує, що 19.01.2021 товариство перерахувало кошти в сумі 5 000 грн [PERSON] на картку № [NUMBER] , згідно договору № 100230172. Підписавши Договір № 100230172 від 19.01.2021, відповідач погодилася із графіком платежів за договором та ознайомилася із паспортом споживчого кредиту. Довідкою про ідентифікацію від 12.06.2025 ТОВ «Мілоан» підтвердило, що відповідач [PERSON] , з якою укладено Договір № 100230172 від 19.01.2021, ідентифікована товариством за направленим 19.01.2021 о 12 год 27 хв на її номер телефону [NUMBER] одноразовим ідентифікатором - S96883. На підставі викладеного суд виснує, що позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних останньої, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 5 000 грн, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула. 07.06.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) новому кредиторові - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. На виконання умов Договору № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 позивач перерахував ТОВ «Мілоан» грошові кошти, на підтвердження чого надав платіжну інструкцію № 32955 від 07.06.2021. Із витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26 876,68 грн, з яких: 4 608 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 22 268,68 грн - сума заборгованості за процентами. Позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують перехід до нього права вимоги за Договором № 100230172 від 19.01.2021 на суму 26 876,68 грн. Оскільки відповідач отримала у користування 5 000 гривень кредитних коштів та у строки визначені Договором їх не повернула, позовні вимоги про стягнення із неї тіла кредиту в сумі 5 000 грн підлягають до задоволення. Перевіряючи розрахунок заборгованості по процентах за кредитним договором, суд враховує, що нарахування процентів здійснювалося первинним кредитодавцем - ТОВ «Мілоан». Наявність заборгованості за кредитним договором № 100230172 від 19.01.2021 у [PERSON] підтверджено детальним розрахунком заборгованості, який відповідає строку кредитування та погодженій сторонами процентній ставці. Розрахунок здійснений первинним кредитором - ТОВ «Мілоан». Матеріали справи не містять відомостей про повернення відповідачем первісному кредитору або позивачу основної суми боргу та процентів, а відтак суд вважає вимоги позивача про їх стягнення обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Наявність заборгованості перед позивачем [PERSON] не спростувала, відзиву на позов та своїх заперечень до суду не надала. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із таких положень цивільного процесуального законодавства. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Звертаючись з позовною заявою до суду представник позивача Усенко М.І. зазначав про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблений висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Дослідженням наданих на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу доказів, суд встановив, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі керуючого партнера Усенка М.І. укладений Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025. Повноваження адвоката Усенка М.І. підтверджені Ордером на надання правничої допомоги від 02.07.2025. Відповідно до Акту №Д/15 наданих послуг від 24.07.2025 вартість наданих адвокатом послуг складає 8 000 грн. Детальний опис наданих послуг оформлений виконавцем 24.07.2025. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17 звернув увагу на те, що враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved