Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із позовною заявою про надання [PERSON] дозволу на зняття з реєстрації дитини без згоди батька. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу із відповідачем, їх спільна дитина проживала з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 28 вересня 2024 року позивачка зареєструвала шлюб з чоловіком [PERSON] . Позивачу на праві власності за договором купівлі-продажу належить частини квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій вони сім`єю проживають разом з неповнолітнім сином. Так як позивачка разом з неповнолітнім сином змінила місце проживання, тому вирішила змінити шкільний навчальний заклад, в якому буде навчатися дитина. У зв`язку з такими обставинами позивачка звернулася до відповідача з питанням зміни місця реєстрації дитини, на що останній категорично відмовив у наданні згоди. Після звернення до відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відповідно п.87.3 Постанови КМУ №265 не надано необхідних документів або відомостей (відсутня згода батька відповідно до п. 33 Постанови КМУ №265). Тому позивачка змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 08 липня 2025 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22 жовтня 2025 року ухвалою Сумського районного суду Сумської області закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Судом встановлено, що сторони із 24 листопада 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 червня 2022 року розірвано (а.с. 11-12). Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Дитина після розірвання шлюбу та припинення сумісного проживання батьків залишилася проживати разом з матір`ю. Зареєстроване місце проживання [PERSON] із 01 грудня 2018 року є [ADDRESS] (а.с. 8). На підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2024 року [PERSON] належить на праві власності частина квартири під [ADDRESS] (а.с. 17-20). 28 вересня 2024 року [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON] , після державної реєстрації прізвище дружини змінилось на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 16). Враховуючи викладене, позивач бажає зареєструвати місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] звернулась із заявою від свого імені та в інтересах [PERSON] до Відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради про реєстрацію із одночасним зняттям із декларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), але їй було відмовлено на підставі п.87.3 Постанови КМУ №265 у зв`язку з тим, що не надано необхідних документів або відомостей (відсутня згода батька відповідно до п. 33 Постанови КМУ №265) (а.с. 13-15). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1, 2, 4, 9 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який є чинним на час вирішення спору судом, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. У разі якщо особа, місце проживання (перебування) якої було задекларовано або зареєстровано, задекларувала або зареєструвала своє нове місце проживання (перебування), внесення змін до реєстру територіальної громади за попереднім місцем проживання (перебування) здійснюється без подання заяви такою особою на підставі повідомлення органу реєстрації, в якому особа задекларувала або зареєструвала своє нове місце проживання (перебування). Декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою такою особою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - електронна форма) здійснюється виключно у житлі приватної форми власності, за умови внесення відомостей про це житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 7 ст. 5 даного Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, враховуючи, що дитина має право на реєстрацію разом з матір`ю за місцем її проживання, права дитини є пріоритетними, з урахуванням всіх обставин, досліджених судом, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачену при подачі позову суму судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved