Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 31.05.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1979055, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 3500 грн строком на 10 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90 % в день. Даний кредитний договір відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці умови є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування відповідачка належним чином не виконала, і станом на 13.01.2025 її заборгованість по кредиту складає 10150,00 грн, зокрема: 3500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 6650,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. 24 грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 02-24122001, відповідно до якого до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором № 1979055 від 31.05.2021. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 1979055 від 31.05.2021 у розмірі 10150,00 грн та судовий збір у сумі 2422,40 гривень. 30 квітня 2025 року представник позивача подав до суду заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, у якій просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 гривень. Другого липня 2025 року представник відповідачки адвокат Ставичний П.І. подав до суду відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на його подання, зазначивши, що тільки 25 червня 2025 року відповідачці був призначений адвокат з центру надання безоплатної правничої допомоги для здійснення представництва її інтересів у суді по даній справі. З врахуванням наведеного, відповідачка, скориставшись своїм правом на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, вчасно подала відзив на позов у межах п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом. У відзиві на позов представник відповідачки зазначив, що сторонами кредитного договору був узгоджений строк кредитування тривалістю 10 днів, тому позовні вимога про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами підлягає частковому задоволенню, а саме тільки в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, позивачем безпідставно нарахувано проценти за користування кредитними коштами після закінчення 10-денного строку кредитування, передбаченого Договором. Як вбачається з матеріалів справи (про що вказується в позові і самим позивачем), кредит розміром 3500 грн надано строком на 10 днів (п. 1.3 Договору). При цьому, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору, тобто в межах 10 днів. Слід зазначити, що дані обставини справи підтверджує і сам позивач на сторінці 2 позовної заяви (сума кредиту: 3500 грн, дата надання кредиту: 31.05.2021, строк кредиту: 10 днів, стандартна процента ставка: 1,90 % в день). Відтак, 3500,00 грн (сума кредиту) х 1,90 % (процентна ставка в день) = 66,5 грн (розмір процентів в день). Беручи до уваги десятиденний строк кредиту, загальна сума процентів, відповідно до умов даного Договору, становить 665,00 грн (66,5 грн х 10 днів). Відтак, загальна сума, яку боргує відповідачка становить 4165 грн (3500 грн сума кредиту + 665 грн проценти). Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що у задоволенні такої слід відмовити з огляду на те, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, не узгоджується з критеріями розумності і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Восьмого липня\~2025\~року від\~представника позивача\~надійшла відповідь\~на відзив,\~у якій\~він повністю\~заперечує доводи\~представника відповідачки,\~наведені у\~відзиві на\~позовну заяву.\~Зокрема, [PERSON] , укладаючи з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитний договір № 1979055, погодилась на умови, визначені цим договором. Позивач покликається на пункт 1.4.1. кредитного договору, відповідно до якого стандартна процента ставка становить 1,90 % в день та застосовується, зокрема, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2 Договору. Пунктом 4.2 Договору визначено порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація), зокрема, відповідно до пп. 4.2.1, сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.п. 4.1.1 - 4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно до пп. 4.2.5 Договору, загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п. 1.3 Договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Звертає увагу суду на те, що відповідно до умов укладеного Договору, нарахування відсотків здійснено саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником, згідно з ст. 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови, визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. 25 липня 2025 року від представника відповідачки надійшли письмові заперечення, у яких він зазначив, що жодного із вказаних у кредитному договорі видів продовження строку користування кредитом не було. Зокрема, пунктом 4.2.4 договору передбачено, що у випадку автопролонгації Товариство (саме те Товариство, яке відступило право вимоги) не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовження строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 Договору) надсилає відповідне повідомлення, інформуючи Клієнта (Відповідача) про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за таке користування. У даному випадку Товариством, яке відступило право вимоги позивачу, цього не було здійснено, відтак твердження про автопролонгацію є хибним. Крім того, навіть при належному повідомлені відповідача про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за таке користування, мова йде виключно про 15 календарних днів в контексті п. 1.3 та п. 4.1.5 Договору, так як саме такий строк передбачений п. 4.2.2 Договору. Додатково зазначив, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору, та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відсутні. Окремо звернув увагу суду і на те, що пунктом 4.2.8 Договору чітко передбачено, що продовження строку користування кредитом є неможливим (не відбувається), відповідно до п. 4.2.5 договору, якщо: Товариство відступило право вимоги за договором третій особі. У даному випадку, як зазначено і в самому позові, було відступлення права вимоги, що як наслідок унеможливлювало продовження строку кредиту з подальшим нарахуванням процентів. Крім того, 24 вересня 2025 року від представника відповідачки надійшли письмові заперечення (в частині первинної документації), згідно з якими в матеріалах справи відсутні докази, що позивач на виконання умов договору перерахував кошти на рахунок відповідачки. Крім того, вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували факт перерахування кредитних коштів на рахунки відповідача, тому суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, дати сплати позичальником коштів за кредитом, суми сплати, порядок нарахування процентів тощо та таким чином перевірити правильність розрахунку заборгованості, який доданий до позову. Покликання позивача на наявність розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, позаяк сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Представник відповідачки подав до суду письмову заяву, у якій просить розгляд справи здійснити у відсутності відповідачки та її представника, подані ним заперечення підтримує у повному обсязі, у задоволенні позову просить відмовити. Враховуючи заяви представників сторін, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянув справу в їх відсутності. Дослідивши матеріалаи справи, судом встановлено, що 31 травня 2021 року між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1979055, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 3500 грн, строком на 10 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90 % в день. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 29570-0403 від 04.03.2024, 31.05.2021 за дорученням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було здійснено переказ на суму 3500,00 грн (номер транзакції в системі iPay.ua 91804167) на картку [NUMBER] , яка відповідно до кредитного договору № 1979055 від 31.05.2021 була відкрита на ім`я [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 10 та 21 червня 2021 року відповідачкою було здійснено сплату процентів за користування грошовими коштами двома платежами по 665,00 грн на загальну суму 1330,00 гривень. Договір кредиту укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідачки (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), в якості аналога власноручного підпису Позичальника. Строк та умови користування кредитними коштами визначаються сторонами відповідно до умов Договору. Відповідно до умов Договору, кошти кредиту надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. Згідно з умовами Договору, строк кредиту може бути продовжено, за ініціативою Споживача на кількість днів, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному в Договорі, або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених Договором. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом, та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою позичальника, у порядку передбаченому умовами договору. Укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході останнього в Особистий кабінет, у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до положень Договору, договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі Сторони Кредитодавця аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Кредитодавця та відтиску печатки Кредитодавця, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Кредитодавцю в ІТС /зазначений в цьому Договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором вважається направленням Кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов Договору. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення" за № 29570-0403 від 04.03.2024, випискою з особового рахунку та іншими документами, доданими до позовної заяви. У подальшому, 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 02-24122001, відповідно до якого до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 1979055 від 31.05.2021. Станом на дату подання позову строк повернення грошових коштів за договором настав, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, отримані грошові кошти не повернула, проценти за користування ними у повному обсязі не сплатила. Жодного доказу на підтвердження відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірі відповідачкою та її представником суду не надано. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що Договір про надання споживчого кредиту № 1979055 від 31.05.2021 підписано відповідачкою 31.05.2021 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений нею в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (пункти 1 та 3 частини 1 статті 611 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 1979055 від 31.05.2021 складає 10150,00 грн, зокрема, 3500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 6650,00 грн - прострочена заборгованість за процентами, що підтверджується доданою позивачем копією розрахунку заборгованості за кредитним договором, випискою з особового рахунку за даним кредитним договором та іншими доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з розділом 1 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1979055 від 31.05.2021, строк кредиту становить 10 календарних днів, відсоткова ставка - 1,90 % за кожний день користування. Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, включаючи періоди пролонгації та автопролонгації, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Розділом 4 Договору передбачений порядок продовження строку кредиту або за пропозицією клієнта (пролонгація) або автоматичне продовження строку кредиту (автопролонгація). Відповідно до п. 4.2.1 Договору, у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.п. 4.1.1 - 4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Таким чином, слід констатувати, що строк дії кредитного договору № 1979055 від 31.05.2021 був автоматично продовжений, у зв`язку з чим позивачем правомірно нараховано проценти в межах продовженого строку кредитування, а саме 120 календарних днів, а розмір процентів за один день користування кредитними коштами при відсотковій ставці 1,90 % за кожний день прострочення становить 66,50 гривень. З врахуванням наведеного, доводи представника відповідачки щодо відсутності факту автополонгації строку дії кредитного договору суд до уваги не бере як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом. Щодо доводів представника відповідачки про те, що у випадку автопролонгації строку кредиту позивач повинен був не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовження строку кредиту надіслати відповідне повідомлення, інформуючи відповідачку про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за таке користування, слід вказати на таке. Відповідно до пп. 4.2.4 договору, у випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3, п.4.1.5 Договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу Клієнта та/або СМС- повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього Договору, інформуючи Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в Особистому кабінеті. Таким чином, відповідачка мала можливість ознайомитися з такою інформацією в особистому кабінеті, доступ до якого вона мала, позаяк оформлення кредиту здійснювалося виключно після ідентифікації клієнта через його особистийу кабінет. У письмових запереченнях представник відповідачки зазначає, що у контексті п. 1.3 та п. 4.1.5 Договору продовження строку кредиту могло відбутися тільки на 15 календарнх днів. Водночас, пунктом 4.2.2 Договору передбачено, що Клієнт, підписуючи Договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів. Виходячи з наведеного, слід виснувати, що якщо на день закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту у позичальника наявна заборгованість за цим кредитом, то строк такого кредиту продовжується кожен раз ще на 15 днів у межах максимального 120-денного строку кредиту. Представник відповідачки також звертає увагу суду і на те, що п. 4.2.8 Договору передбачено, що продовження строку користування кредитом є неможливим (не відбувається), у випадку відступлення права вимоги за договором третій особі, що відбулося і в даному випадку. Однак, слід зазначити, що кредитний договір № 1979055 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] був укладений 31.05.2021. 10-денний строк користування кредитом сплив 10.06.2021, а максимальний 120-денний строк автопролонгації сплив 30.09.2021. Водночас, договір факторингу між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», згідно з яким право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», був укладений 24.12.2021. Тобто, станом на день укладення договору факторингу строк кредитного договору № 1979055, укладеного з [PERSON] , закінчився та на момент укладення договору факторингу нарахування за процентами вже не здійснювалося. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 29570-0403 від 04.03.2024, 31.05.2021 за дорученням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було здійснено переказ на суму 3500,00 грн (номер транзакції в системі iPay.ua 91804167) на картку [NUMBER] , яка відповідно до кредитного договору № 1979055 від 31.05.2021 була відкрита на ім`я [PERSON] . Враховуючи наведене,\~а також\~те,\~що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» не повернуті, [PERSON] односторонньо порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 1979055 від 31.05.2021, та відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, кредитодавець вправі вимагати повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх повне задоволення. Беручи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки також належить стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Щодо стягнення з відповідачки 10500,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, необхідно вказати на таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України,\~у разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з вимогами ст.ст. 137, 141 ЦПК України, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду в постанові від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року в справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн позивачем надано: договір про надання правової допомоги № від 29 грудня 2023 року, акт про отримання правничої допомоги від 28.04.2025, платіжну інструкцію від 28.04.2025 № 3 7974 на перерахування 10500,00 грн та рахунок від 28.04.2025. Разом з тим, представник відповідачки у відзиві на позовну заяву покликається на неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим просить у її стягненні відмовити. Зазначає, що вказаний представником позивача розмір витрат на правничу допомогу, не узгоджується з критеріями розумності і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Надаючи правову оцінку заявленому розміру витрат на правничу допомогу, про відшкодування яких просить представник позивача, суд дійшов переконання про обґрунтованість заперечень представника відповідачки та вважає за належне зменшити їх розмір з огляду на невисоку складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та їх необхідність, ціну позову та значення справи, розгляд якої\~відбувався у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~що на\~переконання суду\~є суттєвим,\~позаяк,\~вимагає значно\~меншого рівня\~підготовки адвоката\~до її\~розгляду,\~на підставі\~чогодійшов\~висновку про\~стягнення з\~відповідачки на\~користь позивача\~витрат на\~правову допомогу\~в розмірі\~3000,00\~грн,\~і саме\~такий розмір,\~ на\~думку суду,\~є співмірним\~із складністю\~та значенням\~справи,\~ціною позову\~та обсягом\~наданих послуг,\~що повністю\~відповідає критеріям розумності, справедливості та пропорційності.

Outcome: approved