Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПАТ «СК «Уніка») (позивач) адвокатом Білим В.С., подано на розгляд суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача втрати від інфляції 51551,32 та 3% річних 10012,54 грн., а всього 61653,86 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що 24.05.2018 між позивачем та ТзОВ «ТГ» УКРРЕСУРС» було укладено Договір добровільного страхування №014013/4055/0001072 транспортного засобу Шкода (д.н.з. [NUMBER] ). 05.01.2019 в м. Львів сталося ДТП за участю автомобіля Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Шкода (д.р.н. [NUMBER] ). Згідно постанови Яворівського районного суду Львівської області від 04.03.2019, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі Договору страхування та вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Уніка» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 223739,09 грн. 02.08.2021 Яворівський районний суд Львівської області виніс рішення (справа №944/2172/20) про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА», в порядку суброгації 125739,09 грн. На підставі вищевказаного рішення було видано та пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. Рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/2172/20 остаточно виконано в примусовому порядку 04.10.2023. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Вищевказана цивільна справа перебування у провадженні судді Марків Ю.С. Розпорядженням керівника апарату Франківського районного суду міста Львова від 26 травня 2025 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ відповідно до п.п.2.3.43, 2.3.44 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 головуючим суддею визначено Мартьянову С.М. Ухвалою суду від 03.06.2025 прийнято до свого провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позову заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Оскільки судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи і створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, суд дійшов висновку про розгляд справи у його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. \~ \~ \~ \~Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Суд, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.01.2019 року о 22 год. 00 хв. [PERSON] у м.Львові по вул.Кульпарківська, 78 керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя вулиць Окружна-Антоновича на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Super B», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія, який рухався по вул.Окружна до перехрестя Кульпарківська-Антоновича на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно платіжних дорученням № 068341 від 07.02.2019 року, №068342 від 07.02.2019 року, №076998 від 20.03.2019 року, №088137 від 21.05.2019 року, ПрАТ «СК\~«Уніка» перераховано на користь ТОВ «АД «Галич-Авто» та ФОП [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 223739,09 грн., призначення платежу\~страхове відшкодування за договором № 014013/4055/0001072 від 24.05.2018 року. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.08.2021 року у справі №944/2172/20 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування задоволено та стягнуто з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» суму страхового відшкодування у розмірі 125739,09 грн. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 02.09.2021 року та на його підставі видано виконавчий лист відносно [PERSON] . Відповідно до платіжних доручень №5908 від 04.10.2022 року, №7135 від 30.05.2023 року, №14014 від 06.09.2023, №15589 від 20.09.2023 року, №16074 від 26.09.2023 року та №16698 від 04.10.2023 року Яворівським РВ ДВС ЛМУЮ на користь ПрАТ «СК\~«Уніка» стягнуто 127841,09 грн. Відповідно до розрахунків позивача основна сума заборгованості за період з 27.05.2020 по 04.10.2022 складає 125739,00 грн.;\~за період з 05.10.2022 по 30.05.2023 складає 48343,00 грн.; за період з 01.06.2023 по 06.09.2023 складає 21710,00 грн. Згідно вказаних розрахунків позивача збитки від інфляції за період з 27.05.2020 по 04.10.2022 складають 48024,26 грн.;\~за період з 05.10.2022 по 30.05.2023 складають 3789,22 грн.; за період з 01.06.2023 по 06.09.2023 складають -262,16 грн. Разом 51551,32 грн. Загальна сума 3% річних складає за період з 27.05.2020 по 31.12.2020 2257,12 грн.; за період з 01.01.2021 по 04.10.2022 6634,89 грн.; за період 05.10.2022 по 30.05.2023 945,67 грн.; за період з 01.06.2023 по 06.09.2023 174,87 грн., а всього 10012,54 грн. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Приписами\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з приписами\~статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). За змістом статей\~524,533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом\~статей 598-609 ЦК України\~само по собі рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02.2018 по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма\~статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень\~статті 625 ЦК України\~до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06.03.2019 у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18.03. 2020 у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оскільки вимоги за судовим рішенням суду зводиться до сплати грошових коштів, то за своєю сутті це є грошовим зобов`язанням. У разі порушення зобов`язання відповідно до\~ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При дослідженні питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних судом враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2020 року в рамках справи № 924/532/19, якою було визначено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. На підставі статті 625 ЦК України позивачем здійснено розрахунок інфляційних збитків та 3% річних за періоди з 27.05.2020 по 04.10.2022, з 05.10.2022 по 30.05.2023 та з 01.06.2023 по 06.09.2023. Судом перевірено розрахунок інфляційних збитків та трьох відсотків річних, здійснений позивачем, та встановлено, що він зроблений не вірно, оскільки позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та три відсотка річних у період з 27.05.2020, однак рішення Франківського районного суду м. Львова від 02.08.2021 року про стягнення виплаченого страхового відшкодування на користь ПРАТ «СК «УНІКА» з [PERSON] , набрало законної сили 02.09.2021. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягує з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 02.09.2021 по 04.10.2022 від суми 125739,00 грн. у розмірі 32\~846,04 грн. (125\~739,00 x 1.26122398 - 125\~739,00 = 32\~846,04); за період з 05.10.2022 по 30.05.2023 від суми 48343,00 грн. у розмірі 3\~789,22 грн. (48\~343,00 x 1.07838201 - 48\~343,00 =\~3\~789,22 грн.); за період з 01.06.2023 по 06.09.2023 від суми 21710,00 грн. у розмірі -262,16 грн. (21\~710,00 x 0.98792467 - 21\~710,00 =\~-262,16 грн.), а всього 36373,10 грн. Щодо розмірі трьох відсотків річних, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача таких за період з 02.09.2021 по 04.10.2022 від суми 125739,00 грн. у розмірі 4\~113,22 грн. (125\~739,00 x 3 % x 398 : 365 : 100); за період з 05.10.2022 по 30.05.2023 від суми 48343,00 грн. у розмірі 945,67 грн. (48\~343,00 x 3 % x 238 : 365 : 100); за період з 01.06.2023 по 06.09.2023 від суми 21710,00 грн. у розмірі 174,87 грн. (21\~710,00 x 3 % x 98 : 365 : 100), а всього 5233,76 грн. Згідно з положень\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1\~статті 141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 67,58%, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2046,32 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133\~ЦПК України). Статтею 133 ЦПК України\~встановлені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. За\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами Договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно положень ч.1 ст.137\~ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137\~ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: договір доручення №1ВНМ на правові послуги від 01.11.2023, укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та ФОП [PERSON] ; додаткову угоду №1 від 01.11.2023 до договору доручення №1ВНМ на правові послуги від 01.11.2023; договір №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023, укладений між Адвокатським бюро «Білий» та ФОП [PERSON] з додатком №1; акт (звіт) прийому-передачі наданих послуг №1/24349 від 04.11.2024 до Договору про надання правової допомоги №2/23ю від 01.11.2023. Суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторонни/відповідача щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. При вирішенні даного питання суд враховує те, що сторони вільні у своєму виборі у захисті своїх прав, позивач скористався своїм правом та обрав саме такий спосіб, шляхом укладання договору правової допомоги з визначенням її вартості. Суд також звертає увагу, що при вирішенні питання щодо розміру стягнення витрат на правничу допомогу враховує позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, про те, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, зважаючи на виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 8000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, а саме на 67,58%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5406,40 грн., що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статей\~526,\~549,\~551,\~615,\~625,\~629,\~692 Цивільного кодексу України\~та

Outcome: partial