Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 13.11.2020 № 20200035176 в розмірі 22 791,90 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 6500,00 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що 13.11.2020\~ [PERSON] звернулась до ТОВ «Сучасний Факторинг» та з метою отримання в кредит кошти на придбання товару підписав заяву-приєднання № 20200035176 до кредитного договору. Відповідачу було надано позику в розмірі 16800,000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором позики. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання щодо повернення наданих йому кредитних коштів виконала не в повному обсязі, в рахунок повернення позики відповідачем сплачено 2073,00 грн., тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 20200035176 від 13.11.2020 року на загальну суму 22791,90 грн, що складається з: 15399,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7392,76 грн. заборгованість за комісією з обслуговування кредиту. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмір 6500 грн. Ухвалою судді від 19.09.2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно з положеннями ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що 12.11.2020року\~між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» був укладений договір позики № 20200035176 та підписано паспорт позики за договором позики № 20200035176 від 12.11.2020 року, за умовами яких позивач надав відповідачу позику на строк 12 календарних місяців у розмірі 16800 грн., з яких 15\~000,00 грн. сума позики, 1800,00грн. плата за оформлення договору позики. Реальна річна процентна ставка складає 53,62 % річних від загальної суми позики. Надання кредиту було здійснено відповідно до його цільового призначення шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника, номер якого вказаний у договорі позики та паспорті позики. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст.\~625\~ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні, у той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами факти укладання кредитного договору між сторонами у передбаченій законом формі, виконання позивачем умов договору щодо надання позичальнику - відповідачу кредитних коштів у користування (на придбання товару) та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, є підставою стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача в повному обсязі. Щодо розміру заборгованості, яку слід стягнути з відповідача, суд зазначає наступне. Суд приймає як доказ виписку з особового рахунку за кредитним договором, оскільки зміст цієї виписки щодо отримання позичальником у розпорядження кредитних коштів (тіла кредиту) підтверджений зазначеними вище доказами. Розмір процентів за користування кредитними коштами (у позовній заяві зазначені як комісія) сторони визначили у паспорті позики за договором позики № 20200035176 від 12.11.2020\~року, розмір процентів за користування кредитними коштами, на стягненні яких наполягає позивач, відповідає розміру нарахованих процентів, вказаних у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. За встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до норм\~ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 копійок підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному\~статтею 137 ЦПК України. На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем надано договір на правничу допомогу від 28.08.2024 № 28/08/24, Додаткову угоду № 5 від 10.12.2024 до Договору на правничу допомогу від 28.08.2024 № 28/08/24, відповідно до яких обумовлена оплата послуг з надання Адвокатським об`єднанням «ДЕНАЛІ» правничої допомоги складає 6500,00 грн. Обсяг виконаних робіт підтверджений Актом № 226 прийому-передачі наданих послуг від 14.02.2025. Звертаючи увагу на те, що розгляд проводився в спрощеному провадженні, представник позивача не з`являвся до суду, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, розмір правової допомоги в сумі 6500,00 грн. є неспівмірним. Суд звертає увагу на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial