Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200520218 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15887,92 грн., з встановленим строком користування з 30.04.2016 по 30.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. У подальшому, 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, у той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 20.08.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 46304,33 грн., з яких: 15887,92 грн. - заборгованість за кредитом; 30416,41 грн. - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону позивач вважає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача на момент звернення із позовом включає: власне заборгованість за кредитним договором № 200520218 від 30.04.2016 46\~304,33 грн; суму 3% річних 4\~171,61 грн; суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання 20\~858,55 грн., відповідно разом заборгованість становить 71\~334,49 грн. Враховуючи вищевикладене представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 200520218 від 30.04.2016 у загальному розмірі 71\~334,49 грн., та судові витрати. З урахуванням вимог ст.ст. 19, 274, 276, 277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Від представника відповідача адвоката Трикози Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач та його представник вважають, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 20 травня 2016 року відповідач отримав офіційні повідомлення від ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» про укладення між ними договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року, у зв`язку з чим право вимоги за кредитним договором №200520218 від 30.04.2016 року було відступлено ТОВ «ФК «Плеяда», яке набуло статусу нового кредитора. У подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016 року відступило свої права вимоги на користь ТОВ «ФК «Фагор». Враховуючи зазначені повідомлення, відповідач добросовісно виконував зобов`язання саме перед ТОВ «ФК «Фагор», яке на той момент було законним кредитором, та 15 листопада 2017 року повністю погасив заборгованість за кредитним договором, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фагор» про повне погашення кредиту та відповідною інформацією Українського Бюро кредитних історій. Водночас, як стверджує відповідач, жодних повідомлень чи претензій від ТОВ «Діджи Фінанс», зокрема повідомлення №1625 від 28.10.2020 року чи претензії №200520218 від 19.12.2022 року, ним не отримувалося, так само як і не отримувалося будь-яких документів, що підтверджували б перехід права вимоги за кредитним договором на користь позивача. Позивач посилається на договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», проте відповідач вказує, що зазначений договір був укладений через три роки після фактичного погашення ним заборгованості, а тому на момент його укладення первісний кредитор уже не мав права вимоги до відповідача та не міг передати те, чого не існувало. Наданий позивачем витяг із реєстру кредитних договорів до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року, на думку відповідача, не є належним і достатнім доказом переходу права вимоги, оскільки він лише містить перелік боржників, але не підтверджує наявності реальної заборгованості чи факту її передачі саме щодо відповідача. Також відповідач звертає увагу, що посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 є безпідставним, оскільки вказана постанова не містить переліку конкретних договорів, за якими нібито перейшли права вимоги, та не встановлює жодних обставин щодо відповідача. Відповідач не брав участі у тій справі, а тому зазначена постанова суду не має преюдиційного значення відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України. Відповідач підкреслює, що виконання ним кредитного зобов`язання перед ТОВ «ФК «Фагор» у 2017 році є належним виконанням обов`язку відповідно до ст. 204 та ст. 1082 ЦК України, оскільки він діяв на підставі офіційних повідомлень кредитора та не міг знати про можливі майбутні судові рішення. Подальше визнання у 2021 році недійсними окремих договорів факторингу між іншими суб`єктами господарювання не може впливати на зобов`язання, які були належним чином виконані задовго до цього. З огляду на викладене відповідач наполягає, що повторне стягнення з нього суми кредитної заборгованості, яка була повністю погашена у 2017 році перед належним кредитором, є юридично неможливим та суперечить як нормам матеріального права, так і загальним принципам добросовісності та правової визначеності. У разі якщо позивач вважає, що ТОВ «ФК «Фагор» безпідставно отримало кошти за погашеним кредитом, належним способом захисту є звернення з вимогами про повернення безпідставно набутого до відповідної фінансової компанії, а не пред`явлення вимог до відповідача, який сумлінно виконав свої зобов`язання. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Із поданої представником позивача Завадською О.В. відповіді на\~відзив вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, оскільки вважає що вони ґрунтуються на неналежних доказах та не підтверджують факту виконання ним кредитних зобов`язань. Зазначені відповідачем документи не спростовують наявності боргу, а подані позивачем матеріали, навпаки, повністю його підтверджують. Отже, надана відповідачем довідка про відсутність заборгованості не може розцінюватися як належний та допустимий доказ припинення зобов`язання. Такий документ не підтверджує фактичного руху коштів, не містить первинних бухгалтерських даних та не дає можливості встановити ні правову підставу, ні реальний характер здійснених платежів. Натомість позивачем до позовної заяви долучено банківські виписки по рахунку відповідача, які є належними та достовірними доказами існування та розміру заборгованості. Позивач звертає увагу, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі №910/11298/16 констатовано нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та застосовано відповідні правові наслідки. Зокрема, суд зобов`язав ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» усі документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі зазначеного договору факторингу та актів приймання-передачі №1 і №2 від 20.05.2016 р. Також у згаданій постанові судом встановлено відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких містився у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2, а також в актах приймання-передачі №1 і №2 від 20.05.2016 р. Відтак у цієї компанії не виникало правомочності розпоряджатися відповідними правами, у тому числі передавати їх іншим особам. У зв`язку з цим суд визнав недійсним також договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». Нікчемний або визнаний недійсним правочин є недійсним з моменту його вчинення, що виключає виникнення будь-яких правових наслідків, окрім наслідків недійсності. Окрім того, зазначеною постановою встановлено відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав або прав вимоги до боржників, перелік яких містився в документах, що походять від договору факторингу від 19.05.2016 №1905, у відповідних реєстрах прав вимог №1 та №2, актах приймання-передачі від 20.05.2016 р., а також у договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та його додатках. Тобто ця компанія не була і не могла бути кредитором відповідача за спірним кредитним договором. Таким чином, на думку позивача, відповідач не довів належного виконання кредитного зобов`язання. Наявні в матеріалах справи документи підтверджують, що борг за кредитним договором залишається непогашеним. Позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У свою\~чергу,\~представником відповідача\~було направлено\~на адресу\~суду заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до змісту яких, ознайомившись із доводами, викладеними позивачем у відповіді на відзив, представник відповідача вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених у відзиві обставин. Позивач помилково стверджує, що довідка ТОВ «ФК «Фагор» про закриття кредитної заборгованості не може бути належним доказом, тоді як саме на підставі офіційних повідомлень ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» відповідач отримав інформацію про відступлення права вимоги та був зобов`язаний здійснювати платежі на реквізити нового кредитора ТОВ «ФК «Фагор». Сторона відповідача вказує, що

Outcome: approved