Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

В березні 2025 року позивач, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики № 1353863 від 14.04.2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний позикодавець) та [PERSON] (позичальник/відповідач) було укладено Договір позики № 1353863, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Договір позики було підписано в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора K4kh1OL7vJ, що був надісланий на електронну адресу vladsava007@gmail.com. Позикодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 403df2e5-89ef-472f-86f5-904f19715957 від 14.04.2021 року. Згодом право вимоги за договором позики було відступлено: 19.11.2021 року - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (договір факторингу № 1911), а 03.04.2023 року - позивачу ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (договір факторингу № 030423-ФК). Станом на момент подання позову заборгованість відповідача за договором позики складає 25 481,87 грн, з яких: 8 500,00 грн - основна сума боргу та 16 981,87 грн - відсотки. Відповідач здійснив часткові платежі в розмірі 3 316,13 грн. Позовна заява подана до суду 31.03.2025 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.05.2025 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, додаткові пояснення, в яких заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування зазначив, що договір позики було укладено 14.04.2021 року, строк повернення коштів становив максимально 120 днів (30 днів + 90 днів пролонгації). Навіть з урахуванням строку позовної давності у 3 роки, строк позовної давності сплив. Позовна заява подана 31.03.2025 року, тобто після спливу строку. Відповідач просить застосувати позовну давність відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України. Крім того, відповідач подав заяву про вимогу реструктуризації кредитної заборгованості та списання штрафних санкцій, посилається на положення ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пропонує сплату основного тіла кредиту з призупиненням нарахування відсотків. Також, прохав зменшення розміру неустойки посилаючись на ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором. Відповідач також прохав, цивільну справу розглядати у його відсутності. Представник позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Строк дії карантину був відмінений 30 червня 2023 року. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Закон України № 4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключив пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень щодо призупинення строків позовної давності і набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025 року. Таким чином, у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача з даним позовом 31.03.2025 року вчинено в межах строку позовної давності. Також представник позивача Ткаченко Ю.О. прохав, справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що договір позики № 1353863 було укладено 14.04.2021 року зі строком повернення 30 календарних днів. Згідно з Правилами надання грошових коштів у позику передбачено можливість пролонгації, але не більше 90 календарних днів. Таким чином, максимальний строк користування позикою становить 120 днів, тобто строк повернення позики закінчувався 12.08.2021 року. Перебіг позовної давності починається з 13.08.2021 року. Позовна заява подана до суду 31.03.2025 року. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан введено Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05:30 год. 24 лютого 2022 року. На момент подання позовної заяви 31.03.2025 року пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України діяв, отже перебіг позовної давності був зупинений. Суд зазначає, що відповідно до усталеної судової практики позовна давність застосовується на момент подання позову до суду. Якщо на момент подання позову строк позовної давності не сплив (зокрема, був зупинений), то підстав для відмови у позові на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України не вбачається. Закон України № 4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності 04.09.2025 року, тобто ПІСЛЯ подання даного позову. Зміни в законодавстві, які відбулися після подання позову, не можуть бути підставою для відмови у розгляді позову по суті. Таким чином, суд встановлює, що позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності, оскільки на момент подання позову (31.03.2025) перебіг позовної давності був зупинений на підставі пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 205, 207 ЦК України електронна форма правочину прирівнюється до письмової форми. Суд встановив, що договір позики № 1353863 було укладено в електронній формі 14.04.2021 року. Договір підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора K4kh1OL7vJ, що був надісланий на електронну адресу vladsava007@gmail.com. Відповідач не надав доказів того, що договір було укладено з порушенням його волі. З урахуванням викладеного та практики Верховного Суду (постанови від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18), суд дійшов висновку, що договір позики укладено належним чином. Суд встановив, що позикодавець перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 403df2e5-89ef-472f-86f5-904f19715957 від 14.04.2021 року, довідкою № КД-000017642/ТНПП від 12.03.2025 року та листом № 11/03/25-64 від 11.03.2025 року. Відповідно до п. 5 розділу VII Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа. Відповідач не надав суду виписки з карткового рахунку, яка б спростовувала факт зарахування коштів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 27.05.2020 у справі № 2-879/13), сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує. Суд дійшов висновку, що факт передачі грошових коштів підтверджується належними доказами. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржника. Суд встановив, що право вимоги за договором позики було відступлено: 19.11.2021 року - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (договір факторингу № 1911), а 03.04.2023 року - позивачу ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (договір факторингу № 030423-ФК). Позивачем надано докази здійснення оплати за договорами факторингу. Суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є належним кредитором за договором позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк, встановлений договором. Суд встановив, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення позики в повному обсязі. Станом на момент відступлення права вимоги заборгованість складала 28 507,02 грн. Відповідач здійснив часткові платежі на суму 3 316,13 грн. З урахуванням часткового погашення заборгованість складає 25 481,87 грн., з яких: 8 500,00 грн. - основна сума боргу, 16 981,87 грн. - відсотки. Відповідач [PERSON] просив суд зменшити розмір відсотків, посилаючись на ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (постанова від 18.03.2020 у справі № 902/417/18), суд має право зменшити загальний розмір неустойки, якщо вона є явно завищеною. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором. Суд звертає увагу, що заявлена заборгованість за відсотками у розмірі 16 981,87 грн. майже вдвічі перевищує основну суму боргу (8 500,00 грн.). Застосовуючи принцип пропорційності та враховуючи положення ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до 8 500,00 грн. (половини суми, одержаної споживачем). Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, складає 17 000,00 грн. (8 500,00 грн. - основна сума боргу + 8 500,00 грн. - відсотки). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги задоволені частково - в розмірі 17 000,00 грн. із заявлених 25 481,87 грн., що становить 66,72%. Таким чином, із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 616,43 грн. (2 422,40 ? 66,72%). Позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується договором № 01-11/24 від 01.11.2024 року та актом № 9-П від 14.03.2025 року. Враховуючи часткове задоволення вимог (66,72%), витрати на правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 2 335,20 грн. (3 500,00 ? 66,72%). На підставі викладеного та

Outcome: partial