Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.07.2021 року о 16 год. 15 хв. в с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області по вул. Дунайська біля буд. 109, він керуючи колісним трактором «Бєларус-82.1», номерний знак [NUMBER] , у складі з причепом 2ПТС4, номерний знак [NUMBER] , який був завантажений зерновою культурою, у зв`язку з неправомірними діями водія «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , а саме, різкого гальмування перед трактором з метою його неправомірної зупинки, не маючи об`єктивної можливості зіткнення, здійснив ДТП. У цей же день на [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №441893 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто, [PERSON] фактично був притягнутий до кримінальної відповідальності з моменту складення адміністративного протоколу, оскільки складення такого протоколу є повідомленням про підозру у вчинені правопорушення у кримінально-правовому значенні, відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року провадження по справі відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.10.2021 року постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року залишена без змін. Таким чином, позивач з 12.07.2021 року по 05.10.2021 року перебував у статусі підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, тобто, майже три місяці. Неправомірними діями відповідача, які потягли за собою наслідки у вигляді притягнення позивача фактично до кримінальної відповідальності, останньому спричинено моральну шкоду. Позивач у зв`язку з неправомірними діями відносно нього з боку відповідача переніс фізичний біль (під час ДТП) і страждання через притягнення до відповідальності, було принижено його честь і гідність та порушено емоційний стан, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя протягом трьох місяців, викликаного психологічною травмою. Такий стан позивача (психологічно травмуючий у вигляді душевних страждань) тривав майже три місяці, поки рішення суду про його виправдання не набрало законної сили. Позивач вказує, що до теперішнього часу відповідач не вибачився перед ним за свої неправомірні дії, та не поніс ніякої юридичної відповідальності за грубе та навмисне порушення Правил дорожнього руху і така ситуація викликає у позивача безпорадність та розчарування. Враховуючи викладене, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 19\~500,00 грн., тобто 6500,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2021 року) за кожен місяць перебування у статусі підозрюваного. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 19500,00 грн., а також просить сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу після ухвалення рішення по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити посилаючись на те, що підставою цього позову є спричинення позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідача, пов`язаними із спричиненням ДТП, завідомо неправдивим повідомленням правоохоронних органів про винуватість у вказаній ДТП, наступним відтермінуванням набранням законної сили постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №946/5871/21 про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 року шляхом подання апеляційної скарги, зловживаючи процесуальними правами. Відповідач в судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві (а.с.65-67 т.1) від 08.08.2022 року, а саме, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду та Одеського апеляційного суду по справі №946/5871/21 позивача до адміністративної відповідальності не притягнуто у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення і діях позивача. Вказаними рішеннями судів не встановлено, що ДТП трапилося з вини відповідача. Позивач, в свою чергу, доказів того, що він звертався до правоохоронних органів з метою складання відповідних матеріалів відносно відповідача не надав. Також, позивач не надав суду жодного доказу, що відповідач завдав йому будь-яких душевних чи моральних страждань. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач зловживав своїми процесуальними правами під час розгляду вищевказаної адміністративної справи, адже, звернення відповідачем до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою є його конституційним правом. Крім того, протокол про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено правоохоронними органами. В обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що вона полягає у марнуванні його часу, який він змушений був витрачати на розгляд справи в суді апеляційної інстанції, моральних стражданнях, яких він зазнав нібито від того, що адміністративні матеріали, які були складені працівниками поліції розглядалися не лише в суді першої інстанції, але і в суді апеляційної інстанції. Однак, позивач не надав суду жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок прийняття цієї постанови було заподіяно шкоду правам інтересам позивача. Тому, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та здійснити розподіл судових витрат. 12.10.2022 року представник позивача адвокат Гончаренко Ю.М. надала суду відповідь на відзив, в якій вказала, що підставою звернення із позовом є спричинення позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідача, пов`язані із спричиненням вказаної ДТП, завідомо неправдивим повідомленням правоохоронних органів про винуватість позивача у вказаній ДТП, наступним відтермінуванням набрання законної сили постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №946/5871/21 про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 року шляхом подання апеляційної скарги, зловживаючи процесуальними правами. Крім того, постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №946/5871/21 про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 року було встановлено, що саме відповідач [PERSON] порушив п. 14.6 (г) ПДР, здійснивши обгін трактора під керуванням [PERSON] на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, та що саме факт різкого гальмування автомобілем «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , стало причиною ДТП, та що саме автомобіль «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , блокував рух колісних тракторів Бєларус-82.1. В постанові Одеського апеляційного суду від 06.10.2021 року у цій справі апеляційний суд встановив ті ж обставини та дійшов до тих же висновків. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] впродовж дня 12.07.2021 року разом із [PERSON] здійснювали систематичну діяльність з блокування руху, зокрема, трактора «Бєларус-82.1», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що також встановлено судом, очевидно, що вказане порушення ПДР [PERSON] вчинив з метою через спричинення ДТП в черговий раз заблокував рух трактора та завідомо неправдиво вказати на [PERSON] , як на винуватця вказаної ДТП. Саме цими діями [PERSON] та його подальшими діями позивачу завдано моральну шкоду. Щодо помилковості твердження представника відповідача, що позивач не надав докази, що він звертався до правоохоронних органів з метою складання відповідних матеріалів відносно відповідача представник позивача вказав, що, по-перше, [PERSON] , був присутній під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, звертав увагу працівників поліції на те, що ДТП сталося з вини відповідача, однак не отримав від них жодної реакції, що вказувало на безперспективність звернення до поліції до вирішення питання по суті судом. По-друге, ст. 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення. Постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 у справі № 946/5871/21 набрала законної сили 05.10.2021, тобто майже через три мiсяцi пiсля події ДТП. Отже, звернення до «правоохоронних органів з метою складання відповідних матеріалів відносно відповідача», як на це вказує представник відповідача, не мало б жодних правових наслідків, тобто не було б ефективним засобом правового захисту. По-третє, як вже було зазначено, за фактом блокування руху [PERSON] , зокрема, трактора Беларус-82.1 номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за кримінальним провадженням № 12021162150000727 від 02.08.2021, що також було встановлено судом. Щодо помилковості твердження представника відповідача, що позивач не надав докази, що відповідач зловживав своїми правами в контексті вказаної справи про адміністративне правопорушення у відповіді на відзив вказано, що обставини, що передували вказаній події ДТП, повідомлення Відповідача органу поліції про начебто вчинення ДТП з вини [PERSON] , поведінка відповідача під час оформлення події ДТП вказували на те, що відповідач спричинив вказану ДТП з метою будь-яким способом зупинити рух трактора та також звинуватити [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху та забезпечити безпідставне притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Отже, спочатку відповідач зловживав своїми правами, тобто використовував їх з протиправною метою, а саме безпідставно притягти [PERSON] до адміністративної відповідальності за подією, яка, як встановив суд, сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху. Щодо помилковості твердження представника відповідача, що позивач не надав докази, що внаслідок прийняття постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі № 946/5545/20 про адміністративне правопорушення від 30.09.2021 року було заподіяно шкоди правам i інтересам позивача. Як неодноразово зазначалося в позовнiй заяві та в цій відповіді завдання позивачу, [PERSON] , відповідачем, [PERSON] , моральної шкоди розпочалося з моменту протиправного блокування ним руху трактора під керуванням Позивача 12.07.2022 року, наступною подією спричинення відповідачем вищевказаної ДТП та звинувачення відповідачем позивача у порушенні ПДР та наступним зловживанням іншими процесуальними правами відповідача у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Розмір моральної шкоди детально розраховано у позовній заяві. Блокування транспортного засобу, спричинення ДТП, свідчить про наявність душевних страждань позивача, оскільки порушено його емоційний стан, що призвело до змін нормальних звичних умов життя, пов`язаних з відновленням своєї репутації, пошуком адвоката, участю в судових засіданнях (а.с.95-102 т.1). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.11.2022 року надав суду пояснення по справі, а саме, зазначив, що він не був свідком ДТП, однак знайомий з [PERSON] по роботі та помітив як він змінився після ДТП, а саме, [PERSON] сильно переживає, весь час думає про вказану подію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 10.04.2023 року пояснив суду, що 12.07.2021 року він брав участь у вивозі пшениці з острова Кислицький. При цьому, автомобіль «Mitsubishi», блокував проїзд тракторів. Коли трактори поромом переїхали з острова та направилися до села, інший автомобіль знову почав робити маневри з метою блокування руху тракторів. У селі сталося ДТП за участю цього автомобілю. [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні цього ДТП. Свідок вказав, що він є головою фермерського господарства, а [PERSON] водієм. Вказав, що [PERSON] відчуває значні хвилювання з приводу вказаної ДТП (а.с.36 т.2). Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 12.07.2021 року о 16 год. 15 хв. в с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області по вул. Дунайська біля буд. 109, сталася ДТП за участю колісного трактора «Бєларус-82.1», номерний знак [NUMBER] , у складі з причепом 2ПТС4, номерний знак [NUMBER] , який був завантажений зерновою культурою, під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дані обставини встановлені судом в постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] , [INFO] , за ст.124 КУпАП, якою провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (а.с.14-17 т.1). Постановою Одеського апеляційного суду від 05.10.2021 року, постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року залишено без змін (а.с.232-237 т.1), отже постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року набрала законної чинності 05.10.2021 року. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В даній постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року та Постанові Одеського апеляційного суду від 05.10.2021 року судом встановлено, що в діях [PERSON] відсутні подія і склад адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Крім цього, в постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2021 року судом встановлено, що відповідно до наявної у матеріалах справи схеми місця ДТП, пригода відбулася на вулиці Дунайській в с. Кислиці перед поворотом, при цьому гальмівний шлях трактора Бєларус 82-1, номерний знак [NUMBER] , складає 10 метрів. Таким чином, даною схемою ДТП, на якій відображено гальмівний шлях трактора Бєларус 82-1, номерний знак [NUMBER] , спростовується твердження [PERSON] , що він обігнавши трактор знизив швидкість, а не різко зупинився. Крім цього, згідно п. 14.6 (г) Правил дорожнього руху обгін заборонено: у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості. Також зі схеми ДТП вбачається, що [PERSON] здійснив обгін трактора під керуванням [PERSON] на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, чим порушив п. 14.6 (г) Правил дорожнього руху. Показами свідків [PERSON] , [PERSON] , письмовими поясненнями [PERSON] був підтверджений факт різкого гальмування автомобілем «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] перед трактором Бєларус 82-1, номерний знак [NUMBER] з причепом, яким керував [PERSON] , що стало причиною ДТП. Отже, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ДТП 12.07.2021 року о 16 год. 15 хв. в с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області по вул. Дунайська біля буд. 109, сталася з вини [PERSON] , у зв`язку з порушенням ним Правил дорожнього руху. В зв`язку з чим, судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача, що вина [PERSON] в ДТП не встановлена, оскільки його не притягнуто до адміністративної відповідальності. Не притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність вини [PERSON] у вчиненні ДТП в даному випадку. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21)). В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Предметом спору у цій справі є стягнення моральної шкоди, спричиненої діями відповідача, пов`язаними із спричиненням ДТП, завідомо неправдивим повідомленням правоохоронних органів про винуватість у вказаній ДТП, наступним відтермінуванням набранням законної сили постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №946/5871/21 про адміністративне правопорушення від 30.08.2021 року шляхом подання апеляційної скарги, зловживаючи процесуальними правами. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено, що діями відповідача [PERSON] , які призвели до ДТП, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті ДТП позивач відчував моральні страждання, а також порушено його емоційний стан, тому суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. При цьому при визначенні розміру моральної шкоди судом враховуються факт заподіяння позивачу моральної шкоди, протиправність дій відповідача [PERSON] , причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача [PERSON] в завданій моральній шкоді, в зв`язку чим, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з [PERSON] на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 5 000,00 грн. Що стосується вимог позивача щодо завдання йому моральної шкоди у зв`язку з повідомленням [PERSON] поліції про ДТП, надання не правдивих пояснень, зловживання апеляційним оскарженням, суд прийшов до висновку, що ці вимоги не є доведеними. Також не надано суду відомостей щодо притягнення винних осіб у кримінальному провадженні № 12021162150000727 від 02.08.2021. ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України»). Матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем при зверненні до суду судових витрат (судового збору) в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1 т.1). Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягує судовий збір відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 240,98 грн. (25,64%).

Outcome: partial