Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Представник позивача Паладич А.О. звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за Договором №1553200 від 06.06.2024 року в розмірі 57161,13 грн та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладений Договір №1553200 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору , ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає Позичальнику (Споживачу) кредит в гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 дні (-в), стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Таким чином Позичальником було отримано кредит в загальній сумі 14500,00 грн. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 29.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (надалі Позивач, Новий кредитор) було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-03/25, відповідно до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) відступає (передає) Фактору (Новий Кредитор) Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-03/25 від 29.01.2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1553200 складає: 57161,13 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр Боржників) до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного надаємо копію власне Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку 1 до договору факторингу (зазначаючи про наявність оригіналу відповідного Додатку 1 у Позивача) і копію Витягу з Додатку 1, який містить дані стосовно саме заборгованості [PERSON] за договором №1553200. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1553200 від 06.06.2024 року становить: заборгованість по тілу - 14179,21 грн, заборгованість по відсотках - 35731,92 грн, пеня - 7250 грн, загальна заборгованість - 57161,13 грн. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. 21.11.2025 року до суді від представника відповідача Коряка А.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідачка визнає позовні вимоги в розмірі 39299,13 грн. Пояснення обґрунтовані тим, що 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-1Х). Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п.17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищували протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 22.04.2024 денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 денна ставка не більше 1%. Оскільки строк Договору з [PERSON] розпочався 06 червня 2024 року та сплив 29 січня 2025 року нарахування відсотків за користування кредитними коштами припадало як на період з 1.5%, так і на період з щоденною ставкою в 1%. Таким чином правильним було б нарахування відсотків з 06 червня по 19 серпня (73 дні) з розрахунку 1.5% в день (14500 / 100 x 1.5 x 73 = 15877,5), а з 20 серпня по 29 січня 2025 року (161 день) з розрахунку 1% в день (14500/100 х 1 x 161 = 23345). Загальна сума нарахованих у відповідності до умов Договору з врахуванням наведених вимог законодавства відсотків за користування кредитними коштами складає: 15877,5 + 23345 = 39222,5 гривень. Зазначає, що слід врахувати, що навіть сам позивач додав докази того, що відповідачка регулярно сплачувала проценти за користування кредитними коштами, що відображено в Розрахунку заборгованості (а.с.27 29), і розмір сплачених нею коштів як оплата відсотків складає 14102,58 гривень. Цілком очевидно, що сплачені кошти підлягають відмінусуванню від суми нарахованих відсотків, а тому відповідачка визнає заборгованість по процентах в розмірі : 39222,5-14102,58 = 25119,92 гривень. Що стосується вимоги про стягнення пені (неустойки) то слід врахувати, що ще 15 березня 2022 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, і яким розділ » Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Оскільки Договір укладено вже під час дії змінених та доповнених положень ЦК України цілком очевидно, що вказана норма законодавства поширюється і на спірні правовідносини. Тому відповідачка вважає, що вимога щодо стягнення відсотків за понадстрокове користування позикою не підлягає до задоволення, оскільки нормою закону, яка діяла на час укладання Договору, чітко встановлено звільнення боржника від обов`язку сплати такої відповідальності з подальшим її списанням кредитодавцем. Підсумовуючи вищенаведене, відповідачка визнає позовні вимоги в розмірі: 14179,21 + 25119,92 39299,13 гривень, що складає: 39299,13 / 571,61 = 69% від пред`явлених позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явися, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи провести без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в письмових поясненням представник відповідача просив справу розглянути без участі відповідачки та її представника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. 06.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір № 1553200 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти у розмірі 14500,00 грн., строком на 360 днів, стандартна процентна ставка\~1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору, знижена процентна ставка\~1,05% в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 21.06.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Відповідно до п.2.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Дата надання кредиту 06.06.2024 року (п.2.2 Договору). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://selfiecredit.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С061, відповідно до\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (а.с.9-13). Факт перерахування коштів підтверджується довідкою № 20250130-978 від 30 січня 2025 року, наданою ТОВ "ПЕЙТЕК" (а.с.30). Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача станом на 29.01.2025 року становить 57161,13 грн, з яких тіло кредиту 14179,21 грн, відсотки за користування кредитом 35731,92 грн, штрафні санкції 7250,00 грн (а.с.27). Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості відповідач періодично сплачував кошти за кредитним договором, зокрема 18.06.2024 року відповідачем було сплачено перший платіж в розмірі 2300,00 грн, з яких 320,75 грн було зараховано в тіло кредиту та 1979,25 грн зараховано у відсотки за користування кредитом. Даний платіж свідчить про те, що відповідно до п.5.2 Договору має бути застосована знижена процентна ставка. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-03/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому Права грошової Вимоги до Боржників за кредитними договорами (а.с.31-37). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 29 січня 2025 року № 01.02-03/25, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1553200 (а.с.44). Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст.1048 ЦК України) Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Стаття 13 ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача та встановлено, що відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання щодо повернення використаних кредитних коштів, у зв`язку з чим приходить до висновку, що сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14179,21 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс». Втім, суд не може погодитись з відсотками за вказаним кредитним договором у розмірі 35731,92 грн., зважаючи на таке. Частиною п`ятою статті 8 Закону про споживче кредитування визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям, пункту 7-1 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит та договори, передбачені пунктами 1 і 5 частини другої статті 3 цього Закону, які відповідають встановленим у зазначеному пункті критеріям, а також пунктів 8-16 цього розділу, дія яких поширюється на всі договори про споживчий кредит та всі договори, передбачені частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за якими є або, станом на 24 лютого 2022 року, було майно, яке відповідає ознакам, визначеним пунктом 8 цього розділу (пункт 2 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування). При цьому, що стосується задоволення розміру позовних вимог в частині тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає таке. Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %. Крім того, відповідно до норм частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування\~з 21 серпня 2024 року денна процентна ставка не може перевищувати 1%. Незважаючи на те, що позивач має право вимоги до відповідача як боржника за кредитним договором на суму 57161,13 грн, з якої сума відсотків за кредитом складає 35731,92 грн (з розрахунку денної процентної ставки за весь строк кредитування 1,5% та враховуючи пільговий період з нарахування відсотків в розмірі 1,05%), а визначена договором щоденна процентна ставка 1,5% не відповідає вказаним вище вимогам Закону про споживче кредитування за певний період, суд,

Outcome: partial