Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 15751,88 грн, суму пені в розмірі 514,81 грн, суму інфляційних витрат в розмірі 2359,16 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 628,11 грн, витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 3028 грн. В обгрунтування\~позовних\~вимог покликається\~на те,\~що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск\~теплової енергії\~для опалення та гарячого водопостачання\~у\~житлове приміщення\~за адресою [ADDRESS] (особовий\~рахунок №\~ [NUMBER] ), власником якого є\~ [PERSON] . Відповідач є споживачем послуг, отримує квитанції на оплату та користується наданими послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а отже, зобов`язана оплатити заборгованість. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів станом на 01 серпня 2025 року (за період з 01 листопада 2019 року до 31 липня 2025 року) за нею утворилася заборгованість за надані ТОВ "Рівнетеплоенерго" послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 15751,88 грн. Від добровільного погашення заборгованості відповідач ухиляється. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю належного договору, розрахунків та доказів споживання послуг; застосувати до вимог позивача строки позовної давності за період з 01 листопада 2019 року по 31 липня 2022 року; зменшиити розмір пені, інфляційних та 3 % річних на підставі ст.551 ЦК України. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що роздруківка такого документа як оборотна відомість та розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних, поданих позивачем, доказом бути не може, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони - ТОВ "Рівнетеплоенерго". Такі документи є внутрішніми розрахунками підприємства, створеними спеціально для судового процесу, а тому їх походження не забезпечує достовірності даних, викладених у них. Доказів існування рішення співвласників багатоквартирного будинку про розподіл обсягу спожитої теплової енергії для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги, в матеріалах справи немає. Позивач не надав будь-яких доказів щодо відправлення квитанцій, які б підтверджували факт надання ним послуг з гарячого водопостачання та централізованого опалення за вказаний період виставленого боргу. Позивач не надав суду копію індивідуального або колективного договору про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, укладеного з нею. Позов подано 08 серпня 2025 року, отже вимоги щодо стягнення платежів, нарахованих до 08 серпня 2022 року, подані з пропуском строку позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача Антонюк К.З. зазначила, що між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та [PERSON] 15 жовтня 2012 року було укладено договір № 123918 про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води. Відповідач протягом тривалого часу користувався послугами теплопостачання, сплачував за надані послуги, чим фактично прийняв умови договору та виконував його до певного періоду. Жодних доказів того, що відповідач звертався до позивача з вимогою про розірвання, переукладення чи припинення дії договору, відповідачем не надано. Після внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг форма договору змінилася. Правовідносини між позивачем і відповідачем продовжують існувати в рамках публічного договору приєднання, що передбачено чинним законодавством. Оборотна відомість по особовому рахунку містить вичерпну інформацію щодо нарахувань, обсягів спожитих послуг, здійснених оплат та сформованої заборгованості. Зазначений документ ведеться у межах комерційного обліку теплової енергії та є належним доказом фактичного надання послуг. Відсутність доказів надсилання паперових квитанцій не свідчить про відсутність самого факту надання послуг. Послуги з централізованого опалення відповідачу надавалися постійно у відповідні опалювальні періоди. Відповідач не надав суду жодних доказів того, що його квартира була відключена від системи теплопостачання, або звернень, що послуги фактично не надавались. Нарахування за спожиті послуги проводилися на підставі показань будинкового вузла комерційного обліку, розподілених між усіма співвласниками будинку пропорційно до опалювальної площі. Ухвалою від 15 вересня 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. У клопотанні від 24 листопада 2025 року представник позивача [PERSON] просить розгляд справи проводити у її відсутність за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить розгляд справи провести без її участі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. \~ \~Суд встановив,\~що [PERSON] \~є власником\~квартири [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~інформацією\~з Державного\~реєстру\~речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 436776671 від 24 липня 2025 року. 15 жовтня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» та [PERSON] укладений договір № 123918 надання послуг з централізованого опалення та підігріву води. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, підприємство зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п.1.3 договору, послуги надаються споживачеві за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.8.2 договору, даний договір укладається строком на один рік. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо протягом останнього місяця чинності договору не надійшло письмових заяв від однієї зі сторін про його розірвання або перегляд. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.8.3 договору). З оборотної відомості за період з 01 листопада 2019 року до 31 липня 2025 року за особовим рахунком №\~ [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] , встановлено наявність станом на 01 серпня 2025 року заборгованості в розмірі 15751,88 грн за послуги опалення. Оборотна відомість також містить інформацію про здійснення відповідачем у вказаний період оплати за надані послуги, а саме: у грудні 2019 року в сумі 416,81 грн, у лютому 2020 року в сумі 800 грн, у березні 2020 року в сумі 350 грн та у грудні 2020 року в сумі 801,17 грн. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, і яке, згідно ст. 11 ЦК України, виникає в тому числі і з договорів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмсір процентів не встановлений договором або законом. Надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до положень Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України "Про житлово-комунальні послуги", який введений в дію з 01 травня 2019 року. Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок індивідуального споживача у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги (ч.1 ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). За положеннями ст..21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (ч.4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила). Відповідно до п.13 Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року внесені зміни до постанови КМУ від 21 серпня 2018 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», зокрема передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Відомості про обрання співвласниками житлового будинку [ADDRESS] моделі договірних відносин та укладення з виконавцем послуги з теплопостачання відповідного договору у справі відсутні. 28 вересня 2021 року на офіційному сайті ТОВ «Рівнетеплоенерго» розміщений текст типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті позивача співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з ТОВ «Рівнетеплоенерго», між сторонами у справі укладений індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За умовами типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022), цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. У справі встановлено, що до 01 листопада 2021 року позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та підігріву води на підставі укладеного між сторонами 15 жовтня 2012 року договору № 123918, а з 01 листопада 2021 року нарахування споживачу [PERSON] плати за спожиту теплову енергію здійснюється позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами шляхом приєднання споживача до публічного договору типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з постачання теплової енергії, доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Розрахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення здійснений ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго". За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Оборотна відомість за особовим рахунком № [NUMBER] містить інформацію про опалювальну площу, кількість прописаних, обсяги споживання, тарифи, період надання послуги, нарахування та здійснені споживачем оплати, тобто, містить інформацію щодо предмета доказування, одержана позивачем в порядку, встановленому законом, підтверджує обставини справи, а тому підстави для визнання цього доказу неналежним та недопустимим відсутні. Відповідач, отримавши за період з 01 листопада 2019 року до 31 липня 2025 року послуги з централізованого опалення належної якості, зобов`язана була оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі чинних тарифів. Однак, відповідач, користуючись послугами з теплопостачання ТОВ «Рівнетеплоенерго», їх оплату здійснювала частково, про що свідчить оборотна відомість по особовому рахунку № [NUMBER] , за яким наявна заборгованість в сумі 15751,88 грн. За розрахунком позивача, який перевірений судом, пеня за період з 01 серпня 2024 року по 31 липня 2025 року становить 514,81 грн, інфляційні втрати за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2025 року - 2359,16 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2025 року - 628,11 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір пені за несвоєчасне здійснення відповідачем платежів за послуги з централізованого опалення (514,81 грн) не перевищує розміру заборгованості за надані послуги (15751,88 грн). Інших обставин, які мають істотне значення, за наявності яких розмір неустойки може бути зменшено, відповідач не зазначила, а тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки (пені). Інфляційні втрати і три проценти річних від простроченої суми, нараховані на підставі ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а є складовою грошового зобов`язання та способом захисту прав кредитора і не можуть бути зменшені судом. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч.1, 5\~ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.3, 4\~ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором позовна давність за вимогами кредитора про стягнення коштів, сплату яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. 30 березня 2020\~року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, продовжено низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, згідно з п.12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин (який тривав до 30 червня 2023 року). Згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента\~України "Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні"\~від 24\~лютого 2022\~року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки, 14 серпня 2025 року на момент подання позивачем позовної\~заяви про стягнення заборгованості в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до п.19\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~позивач не пропустив позовну давність, визначену\~статтею 257 ЦК України, до вимог про стягнення заборгованості з квітня 2017 року по серпень 2025 року включно. До стягнення позивач заявив заборгованість за період з 01 листопада 2019 року по 31 липня 2025 року, тобто, з урахуванням обставин, що вплинули на перебіг позовної давності, у межах строку позовної давності. Враховуючи невиконання відповідачем обов`язку зі сплати заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявні підстави для стягнення з відповідача такої заборгованості, а отже, позов належить задовольнити. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved