Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договорами позики. У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 2125376 від 03.09.2024 у розмірі 17 740,00 грн, з яких 5 800,00 грн становить заборгованість за основною сумою боргу, 1 219,16 грн - сума заборгованості за відсотками, 10 200,00 грн - сума заборгованості за пенею, 520,84 грн - комісія за надання позики, а також заборгованість за договором позики № 73511386 від 26.08.2024 у розмірі 13 283,59 грн, з яких 3 883,00 грн становить заборгованість за основною сумою боргу, 1 118,15 грн - сума заборгованості за відсотками, 8 282,44 грн - сума заборгованості за пенею. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 03.09.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (як первісним позикодавцем) та відповідачем було укладено в електронній формі договір позики № 2125376, за умовами якого позикодавець зобов`язувався передати позичальникові у власність грошові кошти у сумі 5 800,00 грн на строк 30 днів, а позичальник зобов`язувалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики 02.10.2024 або достроково та сплатити позикодавцеві плату за користування позикою у вигляді процентів від суми позики. Позивач також зазначив, що 26.08.2024 між тим самим товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та відповідачем було укладено в електронній формі договір позики № 73511386, за умовами якого позикодавець зобов`язувався передати позичальникові у власність грошові кошти у сумі 3 883,00 грн на погоджений умовами договору строк, а відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплатити проценти за користування нею. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не поданий, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу зокрема і всіх доказів у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав або виконав неналежним чином зобов`язання, визначене договором або законом. Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. У підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, правовідносини, що виникають між позикодавцем та позичальником, регулюються нормами глави 71 Цивільного кодексу України. Для виникнення зобов`язання за договором позики необхідною умовою є реальне передання грошових коштів або інших речей позичальникові. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного. До позовної заяви позивачем додано копії договорів позики № 2125376 від 03.09.2024 та № 73511386 від 26.08.2024, які, як зазначає позивач, було укладено в електронній формі між товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та відповідачем. Згідно з умовами договору позики № 2125376 від 03.09.2024 позикодавець зобов`язувався передати позичальникові у власність грошові кошти у сумі 5 800,00 грн строком на 30 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язувалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики 02.10.2024 або достроково та сплатити позикодавцю плату у вигляді процентів від суми позики. П. 2 договору визначено денну процентну ставку у розмірі 1,00 відсотка за день, проценти за понадстрокове користування позикою у розмірі 5,00 відсотка за день, пеню у розмірі 5,00 відсотка за день та комісію за надання позики у розмірі 29,71 відсотка від суми позики, що становить 520,84 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 2 617,16 відсотка, орієнтовна загальна вартість позики становить 7 540,00 грн. Згідно з умовами договору позики № 73511386 від 26.08.2024 позикодавець зобов`язувався передати позичальникові у власність грошові кошти у сумі 3 883,00 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язувалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю плату у вигляді процентів від суми позики. Пунктом 21 договорів позики передбачено, що ці договори укладені у письмовій формі електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України "Про електронну комерцію". За договором № 2125376 використано одноразовий ідентифікатор 531263, договір підписано 03.09.2024. Відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронну комерцію" у сфері електронної комерції електронним документом є договір в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного виду договорів, намір особи, яка її вчинила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання сторонами електронного правочину електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис як вид електронного підпису призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Суд зазначає, що підписання договорів позики відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором само по собі не викликає сумнівів щодо волевиявлення відповідача на укладення договорів за умови дотримання встановленої законом процедури. Проте реальний характер договору позики означає, що правові наслідки щодо виникнення у позичальника обов`язку повернути позику та сплатити проценти виникають лише з моменту фактичного отримання позичальником від позикодавця у власність грошових коштів чи інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Тобто позикодавець повинен довести не лише факт укладення договору позики, але й факт передання грошових коштів або речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивачем додано до позовної заяви наступні документи: копії договорів позики № 2125376 від 03.09.2024 та № 73511386 від 26.08.2024, договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, додаткову угоду № 48 від 21.02.2025 до договору факторингу, реєстри боржників № 43 та № 44 від 21.02.2025, акти приймання-передачі документації, розрахунки заборгованості за договорами позики, статут товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", документи про повноваження представника позивача, платіжну інструкцію про сплату судового збору. Разом з тим, позивачем не надано до суду жодного документа, який би підтверджував факт реального передання грошових коштів відповідачу за договорами позики № 2125376 від 03.09.2024 та № 73511386 від 26.08.2024. Зокрема, позивачем не надано банківських виписок про перерахування коштів на банківський рахунок відповідача, платіжних доручень на перерахування кредитних коштів, довідок банківської установи про здійснення відповідних платежів або будь-яких інших документів, які б підтверджували виконання первісним кредитором свого зобов`язання щодо надання позичальникові грошових коштів у позику. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, законодавством встановлено обов`язок позикодавця надати документальне підтвердження не лише факту укладення договору позики, але й факту реального передання позичальникові грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є реальним договором, тобто таким, що вважається укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей. До моменту фактичної передачі грошей позичальникові договір позики не вважається укладеним, а отже, у позичальника не виникає зобов`язання з повернення позики та сплати процентів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 761/20652/17, в якій зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, для виникнення у позичальника обов`язку повернути позику (грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками) необхідним є настання юридичного факту передання позикодавцем позичальникові у власність грошових коштів (речей, визначених родовими ознаками). Надання позики є обов`язковою умовою дійсності договору позики як реального договору. За відсутності доказів передачі грошових коштів у позику договір позики не може вважатися укладеним. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 490/7526/16-ц вказано, що відповідно до вимог частини другої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Такі ж положення містить частина перша статті 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, обов`язковою умовою дійсності договору позики як реального договору є надання позикодавцем позики (грошей або речей). За відсутності доказів передачі грошових коштів у позику договір позики не може вважатися укладеним. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, для набуття позивачем як новим кредитором права вимоги до відповідача необхідною умовою є наявність такого права у первісного кредитора. У свою чергу, право вимоги позикодавця до позичальника виникає лише за умови фактичного передання позичальникові грошових коштів. Якщо первісний кредитор не виконав свого зобов`язання щодо надання позики, то право вимоги до позичальника не виникло, а отже, не могло бути відступлене новому кредитору. У даному випадку позивач не надав доказів того, що первісний кредитор - товариство з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" - реально виконало свої зобов`язання за договорами позики щодо передання відповідачу грошових коштів у розмірах 5 800,00 грн та 3 883,00 грн відповідно. Наявні в матеріалах справи платіжні інструкції від 28.02.2025 стосуються виключно розрахунків між позивачем та первісним кредитором за договором факторингу і не підтверджують факту перерахування коштів від первісного кредитора на рахунок відповідача. Умови договорів позики містять лише положення про те, що позикодавець зобов`язується передати грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу. Проте зазначені положення є лише зобов`язанням, а не підтвердженням його виконання. Беручи до уваги реальний характер договору позики, відсутність доказів фактичного надання позики відповідачу означає, що не виникло зобов`язання позичальника з повернення позики та сплати процентів. Відповідно, не виникло права вимоги первісного кредитора, яке могло б бути відступлене позивачу. Тягар доказування лежить на позивачеві, який стверджує про існування права вимоги. Позивач мав довести не лише факт укладення договорів позики та факт відступлення права вимоги, але й обов`язково факт реального надання позик відповідачу первісним кредитором. За таких обставин суд вважає, що позивач не виконав свого процесуального обов`язку щодо доказування обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог, зокрема не довів факту виникнення права грошової вимоги до відповідача. Без доказів фактичного передання грошових коштів позичальникові право вимоги не виникло, і тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює рішення, яким позов задовольняється повністю або частково або в задоволенні позову відмовляється. Згідно з абзацом 2 п. 1 ч. 1 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку з недоведеністю позивачем факту виникнення права грошової вимоги до відповідача за договорами позики № 2125376 від 03.09.2024 та № 73511386 від 26.08.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, сплачений судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed