Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що сторони з 22.11.2016 року перебували в шлюбі. З того часу позивач з [PERSON] та її донькою [PERSON] проживали однією сім`єю. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] . На початку квітня 2024 року [PERSON] покинула позивача з дітьми та заявила про те, що повернеться у сім`ю лише після того як у судовому порядку буде позитивно вирішене питання щодо усиновлення позивачем [PERSON] . На прохання позивача залишитися в сім`ї [PERSON] не реагувала, незважаючи навіть на ту обставину, що 08.04.2024 року позивачем була отримана важка травма лівої ноги - розрив медіального меніску лівого колінного суглоба, що підтверджується випискою із медичної карти № 6191. МРТ колінного суглоба від 09.04.2024 року, висновком консультації лікаря ортопеда-травматолога [PERSON] від 10.04.2024 року. Важкість самої травми та тривалість лікування підтверджується УЗД колінного суглобу від 05.07.2024 року. 10 червня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області було постановлено рішення у справі № 127/11182/24. згідно з яким позивача було оголошено усиновлювачем [PERSON] . [INFO] та були внесені зміни до актового запису про народження [PERSON] № 927 від 07.03.2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, у відомості про батька, зазначивши батьком [PERSON] . Після того, як 18.07.2024 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/11182/24 набрало законної сили, позивач неодноразово звертався до [PERSON] з приводу її повернення у сім`ю, на що вона відповідала, що поки не готова до цього. З метою спонукання [PERSON] до відновлення наших подружніх стосунків наприкінці серпня 2024 року позивачем була подана до Вінницького міського суду Вінницької області позовна заява про розірвання нашого з [PERSON] шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком. Після цього [PERSON] знову обіцяла повернутися для спільного проживання, однак весь час зволікала з цим. Врешті решт вона поставила умову, що повернеться у сім`ю, якщо позивач залишить без розгляду свою заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком. При цьому [PERSON] у листопаді 2024 року забрала [PERSON] від позиваач і стала проживати з нею. Сподіваючись на відновлення наших з [PERSON] подружніх стосунків, представником позивача була подана заява про залишення позову без розгляду і на підставі цієї заяви 19.12.2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області була постановлена ухвала про залишення позову без розгляду. Незважаючи на це [PERSON] відмовилась переїжджати до позивача із донькою [PERSON] , однак з початку 2025 року почала проявляти активність у спілкуванні з меншою дочкою та декілька разів зустрілась із нею, хоча з квітня 2024 року по січень 2025 року вона бачилася з [PERSON] в середньому один раз на місяць на кілька годин, чим і обмежувалась участь відповідачки у вихованні дитини. При цьому жодної участі в утриманні ї дитини [PERSON] . [PERSON] не приймала . [PERSON] навіть не привітала власну доньку [PERSON] з її днем народження [INFO] , що дитина сприйняла вкрай болісно. Після чергового побачення дочки [PERSON] з [PERSON] , після її повернення додому 29.01.2025 року позивач виявив на правому стегні доньки сліди, характерні для слідів від укусу собаки і негайно звернувся до лікарні. Дочці був встановлений діагноз: укушене садно в/з правого стегна по передньо- медіальній поверхні та було призначене відповідне лікування. 05 лютого 2025 року після чергового побачення з донькою [PERSON] не повернула [PERSON] за її місцем проживання з батьком, після чого позивач звернувся з відповідною заявою до поліції. 06 лютого 2025 року у нас з [PERSON] на цьому грунті сталася конфліктна ситуація, про що позивачем було знову заявлено у поліцію. Під час цієї конфліктної ситуації позивачу стало відомо від [PERSON] , що нею ще 30 січня 2025 року поданий позов про розірвання нашого з нею шлюбу та заяву про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на дітей. При цьому вона заявила про те що за жодних обставин не збирається відновлювати із позивачем подружні відносини, а спонукання позивача до усиновлення її доньки [PERSON] відбувалося лише з метою отримання аліментів на цю дитину, оскільки її біологічний батько не спроможний матеріально її забезпечити. На теперішній час вона створила сім`ю з іншим чоловіком і має намір проживати спільно з ним у подальшому. У той самий день позивач остаточно переконався, що на момент усиновлення [PERSON] . [PERSON] не мала наміру продовжувати ю шлюбні відносини, а використала позивача лише для задоволення своїх власних меркантильних сподівань. І весь час з квітня 2024 року по лютий 2025 року давала позивачу лише хибні надії на відновлення їх шлюбних відносин і відродження їх сім`ї. На теперішній час [PERSON] та її співмешканець продовжують чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, про що позивач робив відповідні звернення до поліції 09.02.2025 року та 16.02.2025 року. На теперішній час [PERSON] переховує від позивача його доньок [PERSON] і [PERSON] та чинить перешкоди у побаченні з ними, незважаючи на те,. що останні 10 місяців діти проживали виключно із позивачем у квартирі [ADDRESS] , яку він винаймаю, про що свідчать договори найму (оренди) житла від 31.10.2023 року та від 01.11.2024 року. У другому півріччі 2023/2024 навчального року лише позивач приводив і забирав доньку [PERSON] з КЗ «Заклад дошкільної освіти № 18 Вінницької міської ради», незважаючи на важку травму ноги. Виключно позивач спілкувався з вихователями з питань організації освітнього процесу, оплати за перебування дитини в закладі, тощо, що підтверджується характеристикою на випускницю групи № 3 [PERSON] . З 01 вересня 2024 року донька [PERSON] навчається у 1-а класі КЗ «Вінницький ліцей № 27», який розташований неподалік від їх помешкання. Згідно з довідкою № 06-04/013, яка видана КЗ «ВЛ №27» 22.01.2025 року саме позивач регулярно відвідує класні збори, допомагає в організації позаурочних розважальних та виховних заходів. Позивачем були створені належні умови для розумового, фізичного та психологічного розвитку дитини. [PERSON] завжди доглянута, охайна, чемна, забезпечена необхідним приладдям для навчального процесу. Мати [PERSON] за період навчання [PERSON] в першому класі в школу навідувалась лише 2 рази - 02.09.2024 р. та 15.01.2025, не була присутня на класних зборах, не спілкувалась з класним керівником, не цікавилась навчанням дитини, її фізичним, розумовим та психологічним розвитком. Переховування [PERSON] доньки [PERSON] унеможливлює відвідування нею ліцею, що може негативно позначитися на її успішності у навчанні. Також [PERSON] змушена пропускати заняття з напрямків «Каліграфія» та «Творча майстерня» у КЗ «Центр підліткових клубів за місцем проживання», які вона відвідувала у 2024 - 2025 роках, про що свідчить довідка № 01-11-23 від 13.02.2025 року. [PERSON] навчається у КЗ "Вінницький ліцей № 33" і останнім часом його не відвідує з невідомих мені причин. Таким чином, з вини відповідачки дочка безпричинно перервала навчальний процес, що негативно вплине на її успішність у навчанні. Після того, як [PERSON] забрала [PERSON] жити до себе, донька припинила свої заняття у гімнастичному гуртку, де мала значні успіхи. З квітня 2024 року по теперішній час позивач з [PERSON] проживають окремо один від одного. До листопада 2024 року дочка [PERSON] , а до 05 лютого 2025 року донька [PERSON] проживали із позивачем та перебувала на повному його утриманні. У цей час [PERSON] не цікавилась їх життям та розвитком, участі у їх вихованні не приймала, матеріальної допомоги на їх утримання не надавала. 30 січня 2025 року [PERSON] поданий позов до Вінницького міського суду Вінницької області про розірвання нашого з нею шлюбу та заяву про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на дітей, а 05 лютого 2025 року [PERSON] не повернула позивачу [PERSON] до її постійного місця проживання і з того часу утримує дитину у себе проти його волі та волі самої [PERSON] . За весь цей час [PERSON] жодного разу не відреагувала на наполягання позивача щодо повернення дитини або ж побачення з донькою. Після 05.02.2024 року відповідач почала чинити позивачу також перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] . Просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] . [INFO] та неповнолітньої [PERSON] . 1 8.01.201 8 року народження з батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 17.06.2025року [PERSON] звернулась в суд з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю, мотивуючи його тим, що сімейні стосунки з [PERSON] не склалися через несумісність характерів, різних поглядів на життя, ведення спільного господарства. З цих підстав у сім`ї виникали постійні непорозуміння, які призвели до фактичного припинення шлюбних стосунків. Більш того, ще за час нашого спільного проживання, у [PERSON] з`явилася інша жінка, з якою він мав тривалі стосунки і в той час, коли ми з чоловіком ще не були розлучені у них народилася дитина. [PERSON] відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків і не лише гарантує, а й фізично робить усе можливе для повноцінного розвитку їх дітей. Підтвердженням вищевикладеного є психологічні характеристики від 08.04.2025 року, надані директором Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради. Зокрема, в ході психологічної роботи з [PERSON] виявлено наступне: « [PERSON] сфера характеризується переважно гарним настроєм. При розповіді про життя з мамою дитина виглядає задоволеною. Мати слідкує за навчанням дитини, надає збалансоване харчування, режим дня відповідно до даного віку та забезпечує змістовне проведення вільного часу з дочкою. Зі слів дитини їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час. При розповіді про батька дитина повідомила, що сумує за ним і не проти бачитися та спілкуватися, проте проживати хоче з мамою. В проективних методах дослідження та в ситуаціях, де потрібно було робити вибір, дитина розміщувала себе біля матері, робила вибори на її користь.». Щодо психологічної характеристики [PERSON] : « У ході психологічної роботи були виявлені наступні загальні характеристики дитини. При розповіді про життя та відносини з мамою дитина виглядала задоволеною. Зі слів дитини їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час і вона хотіла б продовжувати проживати з мамою. Дитина прагне спокійних відносин, які дозволять почуватися затишно і захищено, в яких дитину захищатимуть і ніжно опікуватимуться. Дитина не бажає відповідати на питання про життя з батьком. Проживати з ним дівчинці не подобалось і вона рада, що зараз знаходиться з мамою. Хоче почуватися вільно і впевнено, хоче звільнитися від усіх тягарів і відновити свою індивідуальність.». Наразі, вона з доньками проживає у трикімнатній квартирі, яка облаштована усім необхідним: меблями, побутовою технікою. У квартирі зроблений ремонт. У доньок є все необхідне для їх повноцінного зростання та комфорту: своя кімната, необхідні гаджети. У квартирі проживає також рідний дядько - [PERSON] , [INFO], з яким у дівчаток склалися теплі родинні відносини. [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді виробника харчових напівфабрикатів. Робота дозволяє розпоряджатися своїм режимом, має вільний час, який використовує виключно в інтересах дітей. Просить визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17.06.2025 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] , та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] 08.10.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні [PERSON] свій позов не підтримав, зустрічний позов визнав. Заяви про відмову від свого позову суду не надав. Відповідач та її представник в судовому засіданні свій позов підтримали, просили задовольнити, позов [PERSON] не визнали. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 22.11.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2025 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2024 року оголошено [PERSON] усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . На даний час діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно психологічної характеристики від 08.04.2025 року, наданої директором Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради, [PERSON] , емоційна сфера характеризується переважно гарним настроєм. При розповіді про життя з мамою дитина виглядає задоволеною. Мати слідкує за навчанням дитини, надає збалансоване харчування, режим дня відповідно до даного віку та забезпечує змістовне проведення вільного часу з дочкою. Зі слів дитини їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час. При розповіді про батька дитина повідомила, що сумує за ним і не проти бачитися та спілкуватися, проте проживати хоче з мамою. В проективних методах дослідження та в ситуаціях, де потрібно було робити вибір, дитина розміщувала себе біля матері, робила вибори на її користь.». Згідно психологічної характеристики від 08.04.2025 року наданою директором Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради Марії, у ході психологічної роботи були виявлені наступні загальні характеристики дитини. При розповіді про життя та відносини з мамою дитина виглядала задоволеною. Зі слів дитини їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час і вона хотіла б продовжувати проживати з мамою. Дитина прагне спокійних відносин, які дозволять почуватися затишно і захищено, в яких дитину захищатимуть і ніжно опікуватимуться. Дитина не бажає відповідати на питання про життя з батьком. Проживати з ним дівчинці не подобалось і вона рада, що зараз знаходиться з мамою. Хоче почуватися вільно і впевнено, хоче звільнитися від усіх тягарів і відновити свою індивідуальність.». Відповідно до характеристики КЗ «Вінницький ліцей №33 [PERSON] зарекомендувала себе хорошою ученицею, на уроках зосереджена, швидко охоплює суть матеріалу, легко відтворює, вміє порівнювати, узагальнювати, часто пропонує власні оригінальні рішення, володіє достатнім запасом слів. Усім навчанням [PERSON] займається її мати [PERSON] . [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді виробника харчових напівфабрикатів, спокійна та врівноважена, доброзичлива і комунікабельна, має високий культурний рівень, приємна у спілкуванні, користується повагою в колективі. [PERSON] є зразковим працівником на виробництві. Відповідно до положень ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 26.09.2025 року за №01101011/59102 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до висновку, дитина [PERSON] , проживає разом із матір`ю та сестрою [PERSON] та надалі бажаю проживати з ними. Батько [PERSON] не приходить у гості, не телефонує та не підтримує з ними спілкування. Також, пояснила, що [PERSON] теж хоче жити з мамою, а з батьком спілкувалася востаннє у липні 2025 року. Зі слів дитини [PERSON] , їй подобається проживати з мамою та проводити спільно час. При розповіді про батька дитина повідомила, що сумує за ним і не проти бачитись та спідкуватися, проте, проживати хоче з мамою. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою: - зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; - утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; - побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; - забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Враховуючи, що [PERSON] свій позов не підтримував, а позов [PERSON] визнав та не заперечував щодо його задоволення, врахував висновок органу опіки та піклування, суд дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] із матір`ю [PERSON] , а тому зустрічний позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1211,20грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 155, 157, 160, 161 СК України,

Outcome: approved