Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Устинівської селищної ради Кіровоградської області звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про: 1) позбавлення її, як матері, батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнення з відповідача на користь того закладу, де в подальшому буде перебувати дитина, або особи, яка буде опікуватися дитиною, аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та 3) передачу подальшого влаштування [PERSON] органу опіки та піклування. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач по справі, являючись матір'ю неповнолітньої [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дочки, не створює належних умов для її проживання і виховання, не піклується про її здоров'я, фізичний розвиток та навчання. сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом та отримує соціальні послуги. Відповідач зловживає спиртними напоями, стосовно неї неодноразово були складені протоколи з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків та домашнього насильства. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09 травня 2023 року в будинку, де проживала сім'я [PERSON] ( [ADDRESS] ) санітарний стан нижче норми, брудно, речі розкидані, підлога брудна, мати здійснює психологічний тиск на старшу дочку, в сім'ї часті сварки та інші конфліктні ситуації. З 12 травня 2023 року сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом та отримує соціальні послуги, а малолітня [PERSON] поставлена на облік, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. Дитина неодноразово залишала місце проживання через сварки з матір'ю та не виявляла бажання повертатися назад в сім'ю, де вона почувається чужою. Натомість відповідач повідомляла, що не може знайти спільної мови з дочкою. За результатами оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] було вилучено із сім'ї відповідача та поміщено в Комунальне некомерційне підприємство «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради. З 27 лютого 2025 року неповнолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано у Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, де вона перебуває на повному державному утриманні. За час перебування у закладі відповідач не відвідувала свою дочку, не цікавилася станом її здоров'я, не телефонувала, не направляла письмових запитів на адресу комунального підприємства. Рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради від 24 лютого 2025 року за №81 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої [PERSON] .. В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача викладені в позовній заяви вимоги підтримав, прохав суд їх задоволити в повному обсязі. Зазначив, що виконавчим комітетом Устинівської селищної ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дочки [PERSON] , яку було вилучено від неї та поміщено в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей. Підтвердив, що на даний час обставини, які стали підставою для звернення до суду змінились, зокрема, відповідач перестала вживати спиртні напої; директор закладу, де перебуває дитина, повідомив, що вона має бажання повернутись додому, однак від позову орган опіки та піклування не відмовляється. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та прохала суд не позбавляти її батьківських прав. Суду пояснила, що дійсно в її житті були періоди, коли вона неналежно виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до своєї старшої дочки [PERSON] та вживала спиртні напої, однак на даний час вона зробила для себе належні висновки та змінила своє життя: пройшла лікування від алкоголізму, влаштувалась на роботу, щоб мати змогу забезпечувати дітей; підготувала для старшої дочки окрему кімнату в будинку. Також в неї змінився сімейний стан - вона одружилась із гр-ном [PERSON] , який згоден на повернення її дочки додому. Під час перебування дочки в реабілітаційному центрі вона її відвідувала, телефонувала. Підтвердила, що розуміє необхідність змінити підхід до дитини та не кричати на неї, а почати розмовляти з нею з приводу навчання та підтримання порядку в будинку. На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.50-51). Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року підготовче засідання у цивільній справі відкладено на інші дату та час за заявою відповідача [PERSON] , яка судом була задоволена (а.с.68). Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.91-92). Заслухавши пояснення представника органу опіки та піклування Устинівської селищної ради та відповідача [PERSON] , показання свідків та неповнолітньої [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі є матір'ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, де в рядку мати зазначено: « [PERSON] » (а.с.10). Запис про батька дитини складений за вказівкою матері відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.11). Згідно з довідкою відділу «Центру надання адміністративних послуг» Устинівської селищної ради, до складу осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади Устинівської селищної ради за №2025/011591367 від 15 серпня 2025 року адресою зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] (а.с.85). Наказом начальника служби у справах дітей Устинівської селищної ради від 12 травня 2021 року за №123 «Про постановку на облік малолітньої [PERSON] » малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік у зв'язку з неналежним виконанням батьківських обов'язків матір'ю [PERSON] (а.с.13). Перебування неповнолітньої [PERSON] на обліку в службі у справах дітей Устинівської селищної ради як такої, що опинилась в складних життєвих обставинах, підтверджується також довідкою цієї служби від 01 квітня 2025 року за вих.№01-27/86 (а.с.35). Згідно з актом №28/3 оцінки потреб сім'ї/особи [PERSON] , що проводилась за період з 05 травня по 10 травня 2023 року, встановлено, що: 1) дитина [PERSON] зазвичай добре себе почуває проте має занедбаний вигляд, вага та зріст відповідають віку; вдома не буває голодною; навчається без задоволення, інколи пропускає заняття; мати не слідкує за дотриманням дитиною гігієни; дитина замкнута, мовчазна, погано йде на контакт; любить маму, проте іноді конфліктує з нею, любить сестру; 2) мати [PERSON] агресії не виявляє, близько бере до душі зауваження інших; має ознаки вживання алкоголю; була позбавлена батьківських прав на страшу дитину, син проживає з батьком; має тимчасові заробітки, сезонну роботу; може часто залишати дітей на співмешканця, обумовлюючи це потребою заробляти гроші (а.с.14-17). За результатами оцінки потреб сім'ї [PERSON] , що проводилась за період з 05 травня по 10 травня 2023 року, основними чинниками, які спричиняють складі життєві обставини є: низький виховний потенціал, ознаки вживання алкоголю, іноді конфлікти з дочкою (а.с.18-19). Судом встановлено, що згідно рішення відділу соціального захисту та охорони здоров'я населення Устинівської селищної ради від 12 травня 2023 року №56 сім'ї [PERSON] надається послуга - соціальний супровід та консультування. З відповідачем, як мамою, проводились бесіди соціально-педагогічного, соціально-економічного та інформаційно-консультативного характеру (а.с.34). Згідно з актом №123 обстеження умов проживання, складеного 09 травня 2023 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Басай А.М., фахівця із соціальної роботи [PERSON] та інспектора СЮП Присяжнюка В.В., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач [PERSON] з дочками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем [PERSON] , виявлені наступні умови проживання: санітарний стан будинку нижче норми, брудно, речі розкидані, підлога брудна, продукти харчування в достатній кількості. Для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: окремі спальні місця, діти забезпечені одягом та взуттям на кілька сезонів. Стосунки в сім'ї: мати здійснює психологічний тиск на старшу дочку, в сім'ї часті сварки та конфліктні ситуації. Під час обстеження [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння (а.с.20). Згідно з актом №197 обстеження умов проживання, складеного 20 липня 2023 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Басай А.М., фахівця із соціальної роботи [PERSON] та інспектора СЮП Присяжнюка В.В., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач [PERSON] з дочками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем [PERSON] , виявлені наступні умови проживання: давно не прибиралося; умови для виховання та розвитку дитини: окремі спальні місця (а.с.21). Згідно з актом №249 обстеження умов проживання, складеного 30 серпня 2023 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Басай А.М. та завідуючої відділенням ЦНСП Гриджук І.П., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач [PERSON] з дочками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виявлені наступні умови проживання: не відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в помешканні брудно, розкидані речі; умови для виховання та розвитку дитини: окремі спальні місця, є місця для навчання (а.с.22). Згідно з актом №286 обстеження умов проживання, складеного 18 вересня (рік неможливо визначити через низьку якість копії документа), комісією у складі: головного спеціаліста служби у справах дітей Чернявської А.С. та фахівця соціальної роботи ЦНСП Колозінської В., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач [PERSON] з дочками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виявлені наступні умови проживання: санітарно-гігієнічні умови задовільні; умови для виховання та розвитку дитини: є окремі ліжка та місця для навчання (а.с.23). Згідно з актом №17 обстеження умов проживання, складеного 25 січня 2024 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Басай А.М., завідуючої відділенням ЦНСП Колозінської В.А., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач [PERSON] з дочками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем [PERSON] , виявлені наступні умови проживання: частково відповідають санітарним нормам, брудний посуд, невимита підлога, в будинку тепло, постільна білизна чиста, є засоби особистої гігієни, сім'я тримає підсобне господарство; умови для виховання та розвитку дитини: для старшої дочки - окрема кімната та спальне місце, є місце для навчання (а.с.24). Згідно з актом №36 обстеження умов проживання, складеного 23 лютого 2024 року комісією у складі: провідного спеціаліста служби у справах дітей Прідьми І.В., завідуючої відділенням ЦНСП Колозінської В.А., фахівця соціальної роботи ЦНСП Нужник Д.Г., в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач [PERSON] з дочками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем [PERSON] , виявлені наступні умови проживання: в будинку неналежні санітарно-гігієнічні умови проживання, брудно, постільна білизна брудна, є необхідні меблі, холодильник, телевізор; килимові доріжки брудні; частково забезпечені продуктами харчування; температурний режим в межах норми; умови для виховання та розвитку дитини: дівчата сплять в одній кімнаті з матір'ю, є сезонний одяг, взуття, постіль брудна, в будинку проживають також коти та собака, відчувається запах тваринних екскрементів, мати в стані алкогольного сп'яніння (а.с.25). Згідно з характеристикою учениці 8-го класу [PERSON] , наданою Інгульським ліцеєм Устинівської селищної ради, без зазначення дати її складення, дівчинка спокійна, доброзичлива, комунікабельна, однак не може довго концентрувати свою увагу на одному об'єкті. Їй характерні розсіяність, підвищена втомлюваність, дуже низька працездатність. Неохоче виконує індивідуальні завдання. Учениця має певні дефекти мовлення. ДО виконання доручень ставиться добре, не порушує дисципліну. Батьки приділяють мало уваги навчанню, не слідкують за зовнішнім виглядом дочки (дівчинка часто приходить одягнена не по сезону. Батьківські збори не відвідують, всі нагальні питання з класним керівником вирішують по телефону. Дівчинка шкідливих звичок не має (а.с.26). Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради Кіровоградської області від 24 лютого 2025 року №81, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с.27, 28-29). 27 лютого 2025 року неповнолітня [PERSON] була направлена до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради на тимчасове влаштування (а.с.33). Як вбачається зі змісту характеристики гр-нки [PERSON] , наданої старостою Інгульського старостинського округу Устинівської селищної ради за №02-13/33/3 від 19 березня 2025 року, відповідач по справі зловживає спиртними напоями та не займається вихованням своєї старшої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.31). Згідно з листом КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради від 03 вересня 2025 року за вих.№01-13/149/1 неповнолітня [PERSON] тимчасово поміщена до комунального закладу 27 лютого 2025 року на період вирішення питання про позбавлення матері батьківських прав. За час перебування в закладі мати жодного разу не відвідала доньку, [PERSON] інколи з власної ініціативи телефонує матері, але не знаходить з нею спільної мови. Після телефонних розмов з матір'ю настрій дівчини завжди погіршується, вона переживає, часто плаче. [PERSON] не виявляє бажання повертатись в сім'ю (а.с.87). Судом також встановлено, що станом на 15 вересня 2025 року відповідач по справі [PERSON] на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.82, 83). Згідно з характеристикою гр-нки [PERSON] , наданої старостою Інгульського старостинського округу Устинівської селищної ради за №02-13/61/3 від 12 вересня 2025 року, відповідач по справі проживає по [ADDRESS] , не зловживає спиртними напоями, займається вихованням дочки [PERSON] , [INFO] . Скарг від жителів села на її поведінку не надходило (а.с.81). Згідно з довідкою Медичного центру «Трансформація» ТОВ «Кадуцей Лайф» від 25 жовтня 2025 року відповідач [PERSON] пройшла лікування - медикаментозне кодування (а.с.116) 17 жовтня 2025 року відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з гр-ном [PERSON] , внаслідок чого її прізвище змінилось на « [PERSON] » (а.с.105). Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який дав суду показання про відомі йому обставини справи. Так, свідок дав суду показання про те, що він є самозайнятою особою та займається вирощуванням сільськогосподарської продукції на власній землі. За рекомендацією знайомих він взяв на роботу [PERSON] , яка працює в нього вже один рік. Може її охарактеризувати як врівноважену на даний час людину, яка не вживає спиртних напоїв та завжди добросовісно виконує доручену їй роботу. Вона зробила ремонт в будинку, де проживає разом із своїм чоловіком, за якого вийшла заміж. На даний час тримає підсобне господарство - кури, качки. Менша дочка [PERSON] ходить до першого класу і мати займається її вихованням та навчанням. Після того, як старшу дочку [PERSON] забрали до м.Кропивницький, вона неодноразового говорила йому, щоб він не видавав їй на руки зароблені гроші, а перекидав їх на картку, щоб дочка з вихователькою могли їх зняти і купити, що їй необхідно. Також [PERSON] наймала його для того, щоб він відвіз її до м.Кропивницький до дочки, яку вона провідувала. Неодноразово [PERSON] говорила йому, що хоче повернути дочку додому. Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, на виконання вимог ст.12 Конвенції про права дитини, в порядку ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ч.1 ст.232 ЦПК України була заслухана дочка відповідача по справі - неповнолітня [PERSON] , яка надала суду показання з приводу позбавлення її матері батьківських прав. Так, неповнолітня [PERSON] суду показала, що на даний час вона перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м.Кропивницький, але хоче повернутись додому. Не хоче, щоб її матір [PERSON] позбавляли батьківських прав стосовно неї, оскільки любить її і буде почуватись комфортно з нею та сестричкою. За час перебування в Центрі мама її провідувала, привозила цукерки та солодку воду, телефонувала. За час проживання з мамою ніколи не було такого, щоб вона була голодна. З приводу навчання мама говорила їй, щоб вона навчалась. Причиною колишніх сварок з мамою було вживання нею спиртного, після чого мама починала кричати, а вона втікала з дому. З вітчимом у неї нормальні відносини, він її не ображав. Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасникам справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом по справі встановлено, що позивач по справі, як орган опіки та піклування, має право на звернення до суду з даним позовом. У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, здійснено у спосіб, передбачений законом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. За змістом ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров'я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у п.п.47-49 рішення від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає ст.8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у п.54 рішення від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18. При цьому необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов'язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23). Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157,158, 159 СК України, якими передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд відповідно до ст.89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази. Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22). З урахуванням викладеного, беручи до уваги вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позивач по справі - орган опіки та піклування Устинівської селищної ради не надав суду належних та переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та не довів її винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку дочки [PERSON] , з огляду на наступне. Нормами ч.ч.4, 5 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Отже, поданий позивачем до суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківський прав має рекомендаційний характер. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №33/747/23, самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Дослідивши зміст висновку органу опіки та піклування Устинівської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради від 24 лютого 2025 року за №81, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її дочки [PERSON] , суд в порядку ч.6 ст.19 СК України не погоджується з даним висновком, як недостатньо обґрунтованим, виходячи з того, що: 1) висновок, який викладений на 1 аркуші паперу та складається з дев'яти абзаців, не містить даних, які об'єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов'язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими орган опіки та піклування керувався під час прийняття рішення; 2) висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров'я та психічного розвитку, яку не можна було б усунути без застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав; 3) висновок не містить доводів щодо відповідності застосування зазначеного крайнього заходу інтересам неповнолітньої [PERSON] та необхідності в такий спосіб захисту її прав, а також не містить обгрунтування неможливості вжиття до відповідача [PERSON] інших заходів, не пов'язаних з позбавленням її батьківських прав з метою збереження сімейних відносин між нею та її дочкою; 4) висновок містить посилання на певні письмові докази, які взагалі не були додані до позовної заяви (зокрема, акт оцінки рівня безпеки дитини, відповідно до якого [PERSON] було поміщено в КНП «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради), а також посилання на докази, які не свідчать про невиконання відповідачем батьківських обов'язків в тій мірі, в якій би доцільним було ставити питання про позбавлення її батьківських права (зокрема, перебування сім'ї [PERSON] під соціальним супроводом, оскільки метою цієї соціальної послуги є оцінка потреб, надання соціальної, психологічної та практичної підтримки особам або сім'ям у складних життєвих ситуаціях, навчання та розвиток навичок, необхідних для самостійного вирішення проблем, проте до позовної заяви не були додані докази надання відповідачу такої послуги). та одночасно не враховує наявність інших доказів та відомостей, відображених в них, які підтверджують протилежне, що може свідчити про порушення органом опіки та піклування в своїй діяльності принципу об'єктивності та неупередженості, а саме: у висновку не відображено інформації, зазначеної в актах обстеження умов проживання за №, [ADDRESS] , згідно з яким санітарно-гігієнічні умови в будинку за місцем проживання відповідача з дітьми задовільні, в будинку тепло, постільна білизна чиста, для виховання та розвитку дитини (старшої дочки) є окрема кімната та спальне місце, діти забезпечені одягом та взуттям, наявне місце для навчання, а також у висновку не надано оцінки відомостям, зазначеним в характеристиці [PERSON] за місцем її навчання у 8-му класі Інгульського ліцею Устинівської селищної ради, згідно з якими дівчинка спокійна, доброзичлива, комунікабельна, має хороші стосунки з однокласниками, перейшла на інклюзивну форму навчання, що свідчить про виконання відповідачем, як матір'ю, обов'язку щодо здобуття дитиною загальної середньої освіти); 5) у висновку відсутнє посилання на письмові докази, які б у своїй сукупності були достатніми для твердження про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, її винну поведінку та створення нею загрози для життя та здоров'я дитини (зокрема, постанови про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв'язку з її неналежним поводженням стосовно своєї дочки, довідки медичних закладів про незадовільний стан здоров'я дитини тощо). Отже, висновок органу опіки та піклування Устинівської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету від 24 лютого 2025 року №81, є недостатньо обґрунтованим та має формальний характер, оскільки: не містить об'єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні відповідача [PERSON] , як матері, від виховання своєї дочки [PERSON] на дату його складання; в ньому не зазначається про доцільність втручання в життя дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення її батьківських прав захистить інтереси дитини та які саме, а тому суд не погоджується з ним, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду про застосування норми ч.6 ст.19 СК України, викладених в постановах від 10 січня 2019 року у справі №200/21514/16-ц, від 14 січня 2019 року у справі №388/723/17 та від 11 лютого 2019 року у справі №643/7567/16-ц. Європейський суд з прав людини у п.п.57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09, п.100) від 16 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на викладене судом встановлені обставини, які свідчать про прояв інтересу відповідача до життя дочки [PERSON] та її небайдужість по відношенню до неї, зокрема, з'явлення відповідача до суду для особистої участі в судовому засіданні, її заперечення проти позбавлення батьківських прав та збирання і подання до суду з цією метою письмових доказів; зміна відповідачем способу свого життя, в тому числі відмова від вживання алкоголю, влаштування на роботу та створення необхідних умов для повернення дочки (зокрема, проведення ремонту в окремій кімнаті будинку для її проживання); відвідування дочки під час її перебування в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Неповнолітня [PERSON] підтвердила в судовому засіданні по розгляду справи по суті, що любить свою матір, не боїться її і хоче повернутись додому, де буде почувати себе комфортно. Вказане підтверджує, що неповнолітня [PERSON] не має негативного ставлення до матері, в психологічній картині сприйняття дівчинкою навколишнього світу відповідач є рідною людиною і цей зв'язок в уявленні дитини не втрачений. Наданий представником позивача письмовий доказ - характеристика за місцем навчання [PERSON] з приводу відсутності достатньої участі відповідача у навчальному процесі своєї дочки оцінюється судом, як недостатній на підтвердження невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків, оскільки зазначений доказ не містить інформації про те, які заходи були вжиті педагогічними працівниками (зокрема, класним керівником) з метою посилення участі відповідача, як матері, у навчальному процесі дитини, та чи з'ясовувалось взагалі питання про причини, які обумовили подібну ситуацію. Натомість з матеріалів цивільної справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов'язки. За встановлених обставин, суд не вбачає наявності в поведінці відповідача [PERSON] сукупності факторів, які б свідчили про її умисне ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дочки та свідоме нехтування ними. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду про застосування норм ст.ст.164, 166 СК України, викладеному в постанові від 30 січня 2019 року у справі №361/4928/17. З огляду на викладене, судом враховується, що на дату розгляду спору по суті відповідач [PERSON] усвідомлює важливість в своєму житті неповнолітньої дочки [PERSON] та необхідність у зв'язку з цим подальшої зміни своєї поведінки для нормалізації відносин із нею, а тому життєві обставини, які стали підставою для звернення органу опіки та піклування до суду з даним позовом, на даний час зазнали суттєвих змін та не можуть бути оцінені судом як такі, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дочки. Судом також враховується, що позивачем по справі не було доведено того, яким саме чином позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, відповідатиме інтересам її неповнолітньої дочки, з урахуванням не надання суду доказів винної поведінки відповідача, внаслідок якої правам та інтересам [PERSON] була заподіяна шкода, та усунення якої можливе виключно шляхом застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, або отримання її дочкою пільг чи інших державних гарантій внаслідок вжиття судом даного заходу, що, як наслідок, свідчить також і про недоведеність позивачем достатньо переконливими і зваженими аргументами того, що позбавлення відповідача батьківських прав виправдане саме інтересами її неповнолітньої дочки та її захистом. З огляду на викладене, детально проаналізувавши дійсні обставини справи, враховуючи, що під час судового розгляду позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та її винну поведінку, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, яка заперечила проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на своє бажання приймати участь у житті дочки та здійснювати її виховання і забезпечення всім необхідним, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для застосування до відповідача [PERSON] , як матері неповнолітньої [PERSON] , передбаченого ст.164 СК України, крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно неї, що, виходячи із встановлених судом правовідносин сторін, не суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв'язку з чим позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень сторін та письмових доказів, участь відповідача [PERSON] , як матері, у вихованні її неповнолітньої дочки дійсно була недостатньою, а тому з урахуванням характеру поведінки відповідача щодо визначення порядку та способів її участі у вихованні дочки, виходячи саме з інтересів дитини, суд, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, приходить до висновку про можливість попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] в частині забезпечення належних умов для її нормальної життєдіяльності, здобуття нею освіти, розвитку її здібностей, поклавши на орган опіки та піклування - виконавчий комітет Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом в постановах №686/5138/17 від 05 грудня 2018 року та №676/6797/17 від 21 лютого 2019 року. Одночасно з цим суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно дочки [PERSON] в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно неї. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 та від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Позивач звернувся до суду з позовом, який складається з двох позовних вимог немайнового характеру: про позбавлення батьківських прав та передачу подальшого влаштування дитини органу опіки та піклування, а також однієї вимоги майнового характеру - про стягнення аліментів. За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028 грн.00 коп.. Отже, судовий збір, від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений позивач по справі, становив 9084 грн. 00 коп. (3028 грн. 00 коп. х 3). На підставі викладеного, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову в повному обсязі заявлених вимог, а також положення ч.6 ст.141 ЦПК України, які передбачають порядок розподілу судових витрат у разі звільнення обох сторін від їх оплати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача судового збору у зазначеному вище розмірі та компенсацію його за рахунок держави. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed