Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що на теперішній час перебуває в трудових відносинах з КЗ ЗСО Гімназія №8 Жовтоводської міської ради, де обіймає посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за основним місцем роботи та посаду асистента вчителя за сумісництвом. 24 червня 2020 року позивача наказом відповідача було увільнено від роботи у зв`язку з його перебуванням на військовій службі за контрактом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. Отже, позивач почав військову службу за контрактом з 24.06.2020 року у Військовій частині [NUMBER] . Після повномасштабного вторгнення ворога на територію України з лютого 2022 року став на захист Маріуполя, після чого 20.05.2022 потрапив до полону, з якого був звільнений 25.05.2025, а з військової служби був звільнений 18.08.2025. Після звільнення з військової служби повернувся до попереднього місця роботи де й працює на теперішній час. Однак у зв`язку зі змінами в законодавстві внесеними на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», до ч.3 ст.119 КЗпП України, з 19 липня 2022 року наказом відповідача №93/к/тр від 19.07.2022 року йому припинено нарахування та виплата середньої заробітної плати під час проходження військової служби. Із даним наказом про припинення нарахування та виплати йому середньої заробітної плати позивач не погоджується, вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» за ним, як за працівником освіти, який проходить військову службу під час мобілізації на особливий період зберігається попередній середній заробіток. При цьому, будь-яких змін, на відміну від статті 119 КЗпП України, до Закону України «Про освіту» внесено на той час не було, а зазначений закон є спеціальним по відношенню до КЗпП України, і відповідно ч.2 ст. 57 зазначеного закону був чинним та має застосовуватись у повному обсязі, аж до 24.12.2023 року поки не були внесенні зміни і в дану норму закону. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 Жовтоводської міської ради №93/к/тр від 19 липня 2022 року «Про зупинення нарахування середнього заробітку [PERSON] », стягнути з комунального закладу загальної середньої освіти Гімназія №8 Жовтоводської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 24 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.10.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що позивач перебував на військовій службі за контрактом, що виключало збереження йому середнього заробітку спеціальним законом у відповідності до норм ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту». 04.11.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де останній зазначає про безпідставність та необґрунтованість позицію відповідача, та не врахування відповідачем норми ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де передбачені гарантії для громадян України, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, зокрема, шляхом відсилання до ч.3 ст.119 КЗпПУ, так і до норм інших законів, зокрема ч.2 ст.57. Закону України «Про освіту». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених в ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. При цьому зазначила, що дійсно позивач працює в закладі відповідача, та 24.06.2020 року його було увільнено від роботи у зв`язку з перебуванням на військовій службі за контрактом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. Але, з 19.07.2022 позивачу було припинено нарахування та виплати середнього заробітку, у відповідності до змін до чинного законодавства, а саме 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07 2022 №2352-ХІ. А саме, внесені зміни до ч.3 ст.119 КЗпПУ слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» змінено словами «зберігаються місце роботи і посада». При цьому в ч.2 ст. 57 ЗУ «Про освіту» йдеться мова про збереження середнього заробітку при проходженні військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Позивач же перебував на військовій службі за контрактом, що виключало збереження йому середнього заробітку спеціальним законом у відповідності до норм ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту». Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України та перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що і не оспорюється останнім. Та на теперішній час перебуває в трудових відносинах з КЗ ЗСО Гімназія №8 Жовтоводської міської ради, де обіймає посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за основним місцем роботи та посаду асистента вчителя за сумісництвом. Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадових осіб рядового складу від 24 червня 2020 року, [PERSON] був призваний до лав Збройних сил України по контракту (а.с.10-11). Наказом директора комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 Жовтоводської міської ради № 95-к/тр від 03.07.2020 року увільнено від роботи [PERSON] , заступника директора з навчально-виховної роботи, з 24 червня 2020 року у зв`язку з перебуванням на військовій службі за контрактом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня звільнення з військової служби (а.с.9 на звороті). Наказом В.о. комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 Жовтоводської міської ради № 93/к/тр від 19 липня 2022 року «Про зупинення нарахування середнього заробітку [PERSON] » припинено нарахування та виплату середнього заробітку [PERSON] , заступнику директора з навчально-виховної роботи, на весь час військової служби за контрактом під час дії особливого періоду з 19.07.2022. Підставою для його винесення є зміни, внесені до частини 3 статті 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ (а.с.7). Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ [NUMBER] від 29.08.2025 №181 Солдат [PERSON] , колишнього номера обслуги гранатометного відділення взводу бойового забезпечення розвідувальної роти, який проходив військову службу за контрактом, звільненого з військової служби наказом командира ВЧ [NUMBER] (по особовому складу) від 18 серпня 2025 року №357-РС у запас відповідно до п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «д» (у зв`язку із звільненням з полону якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) вважати такими, що 29.08.2025 справи та посаду здав (а.с.13 на звороті). Згідно довідки Служи Безпеки України від 11.06.2025 №34Т-1818д солдат [PERSON] , [INFO] перебував в місцях несвободи в наслідок збройної агресії проти України з 20.05.2022 по 25.05.2025 (а.с.13). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом. Відповідно до частин 1 - 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Згідно з частиною 2 статті 39 Закону №2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема, частиною 3 статті 119 КЗпП України, а також частиною 1 статті 53 і частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту». Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту» (в редакції що діяло до 24.12.2023 року) у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Особливий період, відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про оборону» - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Частиною 3 статті 119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-ІХ внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України шляхом заміни слів «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» на слова «зберігаються місце роботи і посада». Закон України №2352-ІХ набрав чинності 19 липня 2022 року, тобто з 19 липня 2022 року, частина 3 статті 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України, починаючи з 19 липня 2022 року за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада, проте не зберігається середній заробіток. Висновки суду по суті заявлених вимог 1. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України на всій території України введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та триває на даний час. Тобто, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє режим особливого періоду. Частина 3 статті 119 КЗпП України та частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту» містять колізійні норми, тобто розбіжності щодо наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особам, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Із цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Із аналізу вищенаведених норм права можна зробити висновок про те, що КЗпП України є загальним нормативно-правовим актом, який регулює трудові відносини між роботодавцем та працівником, а Закон України «Про освіту» є спеціальним, оскільки регулює, зокрема, питання трудових відносин педагогічних працівників. При цьому, при розбіжностях між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] займав посаду заступника директора з навчально-виховної роботи комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 Жовтоводської міської ради (наразі з 31.08.2023 Комунальний заклад загальної середньої освіти Гімназія №8 Жовтоводської міської ради), тобто є педагогічним працівником, отже на позивача поширюється дія Закону України «Про освіту», який є спеціальним законом, а тому саме вказаний Закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У матеріалах справи також відсутні відомості про те, що позивач у період з 19 липня 2022 року і по 24.12.2023 року звільнявся з військової служби, а отже не втрачав право на виплату середнього заробітку. Оскаржуваний наказ не містить в тексті правового обґрунтування причин неврахування при його прийнятті вимог частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту». Таким чином, з урахуванням вимог частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту», а також того, що позивач [PERSON] , який є педагогічним працівником, був призван на військову службу до лав Збройних сил України, та проходив військову службу за контрактом, суд приходить до висновку, що позивачу протиправно припинена нарахування і виплата середнього заробітку, у зв`язку з чим наказ комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 Жовтоводської міської ради (з 31.08.2023 Комунальний заклад загальної середньої освіти Гімназія №8 Жовтоводської міської ради) № 93/к/тр від 19 липня 2022 року «Про зупинення нарахування середнього заробітку [PERSON] » підлягає визнанню незаконним із його скасуванням у зазначеній частині. Також суд, звертає увагу, що відповідно до ч. 2 статті 39 Закону №2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті\~на військову\~службу за\~контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема, частиною 3 статті 119 КЗпП України, а також частиною 1 статті 53 і частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту». 2. У зв`язку із визнанням незаконним та скасуванням оспорюваного наказу підлягають також задоволенню вторинна позовна вимога [PERSON] про стягнення з Комунального закладу загальної середньої освіти Гімназія №8 Жовтоводської міської ради на користь позивача середній заробіток, починаючи з 19 липня 2022 року по 24 грудня 2024 року . Таким чином, заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Подібна за своїм змістом правові висновки, які узгоджуються із вищенведеними мотивами місцевого суду, сфомульовані у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2023 року у справі № 349/1607/22, від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23, від 11.09.2024 року по справі №158/2181/23, де зокрема в останньому зазначено про те, що у період до 24.12.2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу попередній середній заробіток зберігається. Також, суд уважає, що право позивача на власність (майно) у її автономному значенні у виді середнього заробітку за місцем основної роботи захищається та практично гарантується ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки така виплата передбачена діючим національним законодавством та на час ухвалення даного судового рішення дотримані всі вимоги для її отримання позивачем, як педагогічним працівником (п. 22,23,28 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, п.64 рішення зазначеного суду від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02). Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Суд, ураховуючи повне задоволення заявленого позову, уважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави судового збору від якого позивач звільнений при подачі позову. Документальні підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у даній справі сторони суду не надали, а тому предмет для їх поділу відсутній.

Outcome: approved