Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Представник заявниці 07 листопада 2025 року подала до суду вказану заяву в якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Заяву мотивує тим, що у провадженні суду перебувала вказана цивільна справа. При зверненні з позовною заявою позивачкою понесено витрати на правову допомогу відповідно до укладеного 23 червня 2025 року договору про надання правничої допомоги, що підтверджується актом виконаних робіт від 05 листопада 2025 року та товарним чеком. У позовній заяві вказано орієнтовний розрахунок понесених витрат які позивачка очікувала понести в ході розгляду справи. Тому просить суд ухвали додаткове рішення та вирішити питання про стягнення з відповідача вказаних витрат. Учасники справи у засідання не прибули, повідомлялися належним чином. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Пунктом 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з частиною третьою\~ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу. Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, між [PERSON] та адвокатом Гринів Я.В. 23 червня 2025 року укладено договорі про надання правничої допомоги. Сума понесених витрат доводиться актом виконаних робіт від 05 листопада 2025 року та товарним чеком від 06 листопада 2025 року. Також суд враховує правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: approved