Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

В лютому 2025 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] борг за спожитий природний газ за період з жовтня 2021 по червень 2025 (включно) на загальну суму 12 183,12 грн., а також судовий збір. Як на підставу позовних вимог вказано, що позивач з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним особам, які використовують його для власних потреб. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі Договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, (далі - Договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Позивач здійснював постачання природного газу на об`єкт споживача, а саме що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2021 року. Оскільки саме на власника, відповідно до положень діючого законодавства, покладається тягар утримання майна, а відповідач [PERSON] оплату наданих послуг з постачання природного газу в період з жовтня 2021 по червень 2025 (включно) не здійснювала, утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі, яку ТОВ«Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 06.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. В позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення. Повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи здійснювалось судом шляхом оголошення через ЗМІ. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 та ст.ст. 6, 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Згідно постанови НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Згідно п. 4, 5 заяви-приєднання розрахунок споживача за природний газ здійснюється на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг), визначений за договором розподілу природного газу за підсумками місяця. Спосіб оплати за цим договором за платіжними документами, сформованими за допомогою онлайн сервісів (через особистий кабінет, електронну пошту, тощо). Відповідно до умов договору, позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу [PERSON] зобов`язана сплачувати щомісячно, відповідно до діючих тарифів. Об`єкт газифікації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання природного газу, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Проте відповідач отримані послуги в повному обсязі не оплатив, в зв`язку з чим з жовтня 2021 по червень 2025 (включно) було спожито природний газ на загальну суму 12 183,12 грн., яка підтверджена розрахунком ТОВ«Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Постачальник звертавсяя до Баштанського районного суду Миколаївської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.03.2025 року відмовлено у видачі судового наказу по справі № 468/424/25. Оскільки відповідачем не в повному обсязі здійснювались оплати нарахованих сум за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань та порушення прав позивача на одержання плати за поставлений газ у встановлений договором строк. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, відповідно він є боржником у зобов`язальних правовідносинах з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, який утворився через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спожитого природного газу, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Щодо стягнення з відповідача судових витрат,судом встановлено наступне. Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги задоволено та раніше позивачу було відмовлено у видачі судового наказу, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. (2725,20 грн. + 302,80 грн.).

Outcome: approved