Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами №4831320 від 29.09.2021; №103206216 від 28.09.2021 у розмірі 92984 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000. Позов обґрунтований тим, що 28.09.2021 та 29.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] укладено договори № 103206216 та № 4831320, відповідно. За умовами даних договорів відповідач отримав два кредити у розмірі 7000 грн та 8000 грн. Позивач зазначає, що кредитодавцем свої зобов`язання за договорами виконані у повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, вказаний відповідачем при укладенні договору. У подальшому позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за вказаними кредитними договорами внаслідок укладення низки договорів факторингу. Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договорів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість: 1. за договором №4831320 від 29.09.2021 у розмірі 49976.00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 8000.00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 41712.00 грн; - заборгованість за комісіями - 264.00 грн. 2. за договором №103206216 від 28.09.2021 у розмірі 43008.00 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 7000.00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35623.00 грн; - заборгованість за комісіями - 385.00 грн. Виходячи з викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в позові, мотивуючи це наступним. Долучені позивачем до позову копії договорів не містять підпису відповідача, проте містять застереження, що договір підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Разом із тим, не зазначено, який саме аналог ідентифікатора ЕЦП було використано і яким чинним нормативним актом такий ідентифікатор визнаний легітимним. Графіки платежів, які є додатком до договорів, взагалі не містить ані підпису, ані посилання на його підписання електронним підписом. Долучена до позову квитанція про перерахування коштів не містить ідентифікації відповідача. Крім того, з копій договорів про відступлення прав вимоги, які були додані до позову, не вбачається підстав і моменту виникнення зобов`язань у відповідача перед позивачем, не вбачається, що відповідач отримував кошти за кредитним договором, що відповідач визнав будь-яким чином наявність у нього боргу перед ТОВ «Мілоан». Окрім іншого матеріали справи не містять доказів наявності належного повідомлення відповідача від товариства «Мілоан» про передачу останнім прав вимоги іншим особам або позивачеві. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договорів шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується відповідною довідкою. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заявці-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Укладені між сторонами договори відповідають вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором. позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Щодо неналежного повідомлення відповідача про перехід права вимоги позивачем зазначено, що таке повідомлення здійснювалось первісним кредитором. Представником відповідача подано заперечення, в яких зазначено, що у справі і матеріалах, доданих позивачем, немає жодного достовірного доказу того, що саме відповідач в конкретні дати на підставі підписаних саме ним документів отримав кошти саме від осіб, які передали в подальшому права вимоги позивачеві. Немає доказів, що відповідач ознайомився, зрозумів і погодився з усіма положеннями публічної оферт та умовами контракту на отримання споживчого кредиту, підписав такий контракт і погодився його виконувати. Представники сторін подали заяви про розгляд справи без їх участі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 29.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] укладено договір № 4831320, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. Договір укладено в електронному вигляді та підписано позичальником із застосування одноразового ідентифікатора V44539. Згідно п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кКредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 912.0 грн., які нараховуються за ставкою 0.38 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Крім того, 28.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" та [PERSON] укладено договір № 103206216, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. Договір укладено в електронному вигляді та підписано позичальником із застосування одноразового ідентифікатора S95278. Згідно п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 1323.0 грн., які нараховуються за ставкою 0.63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що кредитний договір може бути укладений в електронній формі шляхом заповнення його сторонами усіх необхідних електронних документів та накладення електронного підпису. З матеріалів справи суд вбачає, що 28 та 29 вересня 2021 року між позивачем та ТОВ «Мілоан» шляхом реєстрації позивача на веб-сайті кредитодавця, виконання всієї послідовності дій та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором укладено кредитні договори, в результаті укладення яких відповідач отримав кредити у розмірі 7000 та 8000 грн, відповідно. Підписаний примірник договору містить всі істотні умови, як то розмір кредиту, строк кредитування, порядок погашення, процентні ставки тощо. Факт перерахування коштів на банківську карту, емітовану на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) підтверджується інформацією та виписками за картковим рахунком, наданими АТ КБ «Приватбанк» (лист № 20.1.0.0.0/7-251024/71349 від 30.10.2025). Таким чином, твердження позивача про те, що він не підписував договори, є необґрунтованими, оскільки без ознайомлення з вказаними умовами та накладенням електронного підпису укласти кредитний договір неможливо. Також суд відхиляє доводи представник відповідача про те, що графік платежів не містить підпису відповідача, оскільки це не впливає на факт укладеності кредитних договорів, які такі підписи містять, а також містять узгодження усіх істотних умов. Виходячи з викладеного, а також з урахуванням того, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним хоч у якомусь обсязі виконано свої зобов`язання за кредитними договорами, не спростовано розміру заборгованості належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що твердження позивача про наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами є обґрунтованими. 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 13-01/2022-79, відповідно до якого останнє набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4831320, укладеним із [PERSON] 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого останнє набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103206216, укладеним із [PERSON] 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 4831320 та № 103206216, укладеними із [PERSON] . На підтвердження факту передання права вимоги за кредитними договорами із відповідачем позивачем надано суду копії договорів факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022, № 17-01/2022-54 від 17.01.2022, № 10-01/2023 від 10.01.2023, витяги з реєстрів боржників, платіжні доручення та акт про зарахування однорідних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідача не було належним чином повідомлено про перехід права вимоги, оскільки за змістом положень ЦК України дана обставина має значення у разі належного виконання зобов`язання позичальником первісному кредитору або наявності у позичальника вимог до нього, та не впливає на факт наявності зобов`язання відповідача за кредитним договором. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. З урахуванням положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн, на підтвердження чого надає копію Договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 та витяг з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025. Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Разом із тим, враховуючи висловлену представником відповідача правову позицію щодо цілковитого заперечення проти позовних вимог, суд приходить до висновку, що така позиція стосується усього позову, у тому числі і розподілу судових витрат, а тому суд сприймає заперечення проти позову і як заперечення проти витрат на правову допомогу. Виходячи з викладеного, а також враховуючи обсяг отриманої позивачем правової допомоги в межах даної справи, оцінюючи заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді, дотримуючись принципу диспозитивності, а також з урахуванням складності справи, співмірності, доцільності та необхідності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Outcome: approved