Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 255277 від 06 серпня 2018 року у загальному розмірі 20187,42 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 серпня 2018 року між ТОВ Авентус Україна" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 255277. Відповідно до індивідуальної частини договору № 255277 про надання фінансового кредиту, ТОВ "Авентус Україна" надав відповідачу позику у сумі 3500 грн. ТОВ "Авентус Україна" виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3500 грн, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ "Він фінанс". На дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12 квітня 2018 року загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15425 грн, а саме: сума основного боргу 3500 грн, сума боргу за процентами 1575 грн, сума боргу за пенею та штрафами 10350 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 3372,90 грн, разом заборгованість становить 20187,42 грн. Ухвалою від 05 вересня 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів. У позовній заяві представник позивача Романенко М.Е. просить справу розглядати без участі представника позивача. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та пояснив, що ТОВ "Він фінанс" не є належним позивачем, так як договір факторингу між ТОВ "Він фінанс" та первісним кредитором ТОВ "Авентус Украхна", за яким ніби-то до позивача перейшло право вимоги до відповідача, укладений 12 квітня 2018 року, тоді як кредитний договір з ТОВ "Авентус Україна" відповідач уклала лише 06 серпня 2018 року. За умовами договору кредит надавався з 06 серпня 2018 року строком на 25 днів, тобто з терміном закінчення договору 31 серпня 2018 року. Відлік строку позовної давності для позивача розпочався з 01 вересня 2018 року і мав би закінчитися 31 серпня 2021 року. Позивач звернувся до суду з позовом в серпні 2025 року, з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 06 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та [PERSON] укладений договір № 255277 про надання фінансового кредиту, підписаний відповідачем електронно-цифровим підписом А188485 (далі - кредитний договір). Відповіднодо п.1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. В п.1.2 кредитного договору сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом 0,9 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після надання кредиту. Згідно з п.1.4 кредитного договору, строк дії договору 25 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язанть за цим договором. Кредит надається строком на 25 днів. Видача ТОВ "Авентус Україна" 06 серпня 2018 року коштів в сумі 3500 грн згідно з договором № 255277 на картку відповідача підтверджується листом ТОВ "Авентус Україна" № 6660/25-Е від 15 липня 2025 року, листами ТОВ "Фінансова компанія "Вей фор пей" № 5713-ВП від 15 липня 2025 року та № 271025-3 від 27 жовтня 2025 року. 12 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (нині Товариство з обмеженою відповідальністю "Він фінанс") укладений договір факторингу № 1, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до, серед інших, боржника [PERSON] за кредитним договором № 255277 від 06 серпня 2018 року на загальну суму заборгованості 15425 грн, що підтверджується договором факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, додатковою угодою № 10 до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, реєстром прав вимоги № 11 від 27 грудня 2018 року, довідкою ТОВ "Авентус Україна" № 84/25-АТ від 03 квітня 2025 року про проведення розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ "Авентус Україна", відступлення яких відбулось на підставі договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року з усіма додатковими угодами до нього. За розрахунком позивача (картка обліку договору), заборгованість відповідача за спірним кредитним договором становить 20187,42 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500 грн, заборгованість за процентами в сумі 1575 грн, заборгованості за пенею та штрафами в сумі 10350 грн, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1389,52 грн, інфляційних втрат у сумі 3372,90 грн. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язаннямаєвиконуватисяналежним чином відповідно доумовдоговорута вимогцьогокодексу,іншихактівцивільного законодавства,аза відсутності такихумов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.611 ЦК України,у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями п.1 ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбачених договором № 255277 про надання фінансового кредиту від 06 серпня 2018 року, у справі відсутні. Оскільки всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором у встановлений ним строк, позовні вимоги про стягнення заборгованостіза за тілом кредиту в сумі 3500 грн та заборгованості за процентами в сумі 1575 грн. Сторони спірного кредитного договору у п.1.4 договору погодили строк кредитування 25 днів, який починається з 06 серпня 2018 року та закінчується 31 серпня 2018 року. Позивач просить стягнути проценти за договором в сумі 1575 грн, нараховані за період з 07 серпня 2018 року до 25 вересня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. У постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, проценти за користування кредитом за спірним кредитним договором можуть бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування (25 днів), тобто строку, на який були надані кошти. Розмір процентів за користування кредитом у межах строку надання кредиту становить 787,50 грн (п.1.3.1 кредитного договору). Щодо позовної вимоги про стягнення боргу зе пенею та штрафами в сумі 10350 грн суд зазначає таке. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п.4.4 кредитного договору, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3 % від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів; на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн; на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн; на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. Враховуючи умови кредитного договору щодо відповідальності сторін та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення повернення суми кредиту свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача боргу за пенею та штрафами в сумі 10350 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявними у справі доказами підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов`язань за спірним кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а отже, наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому, посилання представника відповідача на п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України суд до уваги не бере. Згідно з п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми нараховані позивачем за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану, а тому у вказаний період відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України. З урахуванням суми заборгованості відповідача за спірним кредитним договором 4287,50 грн (заборгованість за тілом кредиту в сумі 3500 грн + заборгованість за процентами в сумі 787,50 грн), інфляційні втрати за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року становлять 937,52 грн, три проценти річних від простроченої суми - 386,23 грн. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо відсутності доказів переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ "Авентус Україна" до позивача - ТОВ "Він фінанс". Згідно з п.4.1 договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеного між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Реєстр прав вимог № 11, за яким до позивача перецшло право вимоги до боржника [PERSON] , підписаний сторонами договору факторингу 27 грудня 2018 року, тобто після укладення між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачесм договору № 255277 про надання фінансового кредиту від 06 серпня 2018 року. Відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч.1, 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Спірним кредитним договором передбачений строк дії договору 25 днів. Отже, перебіг позовної давності за вимогою про повернення кредиту починається 01 вересня 2018 року. Враховуючи тривалість загальної позовної давності (3 роки), позовна давність за вимогою про повернення кредиту спливала 01 вересня 2021 року. Однак, 30 березня 2020\~року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, продовжено низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, згідно з п.12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин (який тривав до 30 червня 2023 року). Згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента\~України "Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні"\~від 24\~лютого 2022\~року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки на момент подання позивачем позову про стягнення заборгованості (27 серпня 2025 року) в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то позовна давність до вимоги про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором не спливла Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за спірним кредитним договором, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500 грн, заборговансоті за процентами в сумі 787,50 грн, інфляційних втрат в сумі 937,52 грн, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 386,23 грн, що разом становить 5611,25 грн, а отже, позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненнюз відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 678,27 грн. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, укладений між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та Адвокатським бюро "Анастасіхї Міньковської", додаткову угоду до договору № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, відповідно до п.1.2 якої адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро "Анастасії Міньковської", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" щодо стягнення кредитної заборгованості, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката від 21 серпня 2025 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг і виконаних робіт становить 5000 грн. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, об`єм доказів та

Outcome: partial