Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач, Орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на користь дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на обліку перебуває дитини, позбавлена батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , яка була народжена жінкою [PERSON] . Мати дитини в закладі відмовилась забирати дівчинку. Враховуючи обставини, що дитина фактично залишилась без батьківського піклування, закладом охорони здоров`я за участі представників правоохоронних органів та служби у справах дітей, складено 25.02.2025 акт про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Породілля [PERSON] 25.02.2025 написала заяву про відмову забирати дитини з закладу охорони здоров`я, яку вона народила [INFO] , у зв`язку із відсутністю бажання щодо виховання дитини. Відповідач з дитиною у відділенні не перебувала, після виписки жінки з закладу охорони здоров`я, народжену дитину не відвідувала, здоров`ям та розвитком не цікавилась. Дитина, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] 25.03.2025 взята на первинний облік управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. Після досягнення дитиною 2-місячного віку, відповідачу направлялись повідомлення через застосунок «Вайбер» та листи за місцем її проживання відносно народженої нею дитини. Проте на листи остання не відреагувала. Позивач вказує, що з питання забрати дитину на виховання [PERSON] до управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не зверталась. [PERSON] запрошувалась письмово рекомендованими листами 22.05.2025, 30.05.2025 та через за стосунок «Вайбер» на засідання комісії з питання захисту прав дитини 04.06.2025, стосовно [PERSON] , відносно розгляду питання щодо ініціювання процесу позбавлення батьківських прав, проте на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прибула, про причини не повідомила. Всі вищевикладені факт свідчать про байдужість матері по відношення своєї малолітньої дитини [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання.Своїми діями та бездіяльністю відносно дитини, відповідач не бажає змінити ставлення до виховання та утримання доньки, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 09.07.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на користь законного представника або на особистий рахунок дитини, відкритий в банківській установі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток. Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки до суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що відповідач по справі має дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом, серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції )м. Одеси) від 24.03.2025, актовий запис №1165. Згідно витягу № 00050219058 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого 24.03.2025зареєстровано народження дитини [PERSON] , 21.02.2025, відомості про батька записані відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до листа КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня мат ім. проф. М. Ф. Руднева» Дніпровської міської ради від 25.02.2025 [PERSON] , в закладі [INFO] народила дитину-дівчинку, яку відмовилась забирати дитину. Враховуючи обставини, що дитина фактично залишилась без батьківського піклування, закладом охорони здоров`я за участі представників правоохоронних органів та служби у справах дітей, 25.02.2025 складено акт про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Із наданих документів вбачається, що [PERSON] 25.02.2025 написала заяву про відмову забирати дитини з закладу охорони здоров`я, яку вона народила [INFO] , у зв`язку із відсутністю бажання щодо виховання дитини. Відповідно до повідомлення центру соціальних служб від 21.02.2025 відповідач не заміжня, не працює, на обліку у гінеколога по вагітності не перебувала, бачити та перебувати разом із народженою дитиною не бажала, знаходилась із дитиною в різних палатах в закладі охорониздоров`я. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою. Як вбачається із матеріалів справи, з [PERSON] в день виписки з закладу охорони здоров`я було проведена представником управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради бесіда щодо подальшої долі народженої неї дитини. Крім того, відповідачу було роз`яснено, що в разі відмови забирати новонароджену дитину з закладу охорони здоров`я по досягненню дитиною 2 місяців вона може надати нотаріально посвідчену письмову згоду на усиновлення, народженої нею дитини. Також було зазначено, що в разі відсутності згоди на усиновлення дитини, від органу опіки піклування буде ініційоване питання щодо позбавлення породіллі батьківських прав відносно народженої нею дитини. [PERSON] 25.02.2025 написала пояснення, що їй роз?яснена можливість надати письмову згоду на усиновлення дитини, яку вона народила [INFO] . У зв`язку з тим, що новонароджена дитина залишилась без батьківського піклування, 11.03.2025 було прийнято розпорядження головою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 91-р «Про реєстрацію народження дитини». На підставі розпорядження про реєстрацію народження покинутої дитини в закладі охорони здоров?я, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстрував народження та дитині було присвоєно - прізвище [PERSON] (а.с.20). Дитина, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , 25.03.2025 була взята на первинний облік управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради(а.с.20). Після досягнення дитиною 2-місячного віку, відповідачу направлялись повідомлення через застосунок «Вайбер» та листи за місцем проживання останньої, відносно народженої нею дитини, на листи [PERSON] не відреагувала, з питання забрати дитину на виховання [PERSON] до управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не зверталась. За адресою місця реєстрації проживання відповідача [PERSON] [ADDRESS] , представниками управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 12.05.2025 здійснювався виїзд з метою проведення бесіди із відповідачкою, відносно подальшої долі дитини [PERSON] . Двері мешканці домоволодіння не відчинили, на телефонний виклик та на залишене повідомлення остання не відреагувала, що підтверджується відповідним актом(а.с.17). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач запрошувалась письмово рекомендованими листами від 28.04.,22.05.2025, 30.05.2025 та через за стосунок Вайбер на засідання комісії з питань захисту прав дитини від 04.06.2025, відносно розгляду питання щодо ініціювання процесу позбавлення батьківських прав. Через застосунок Вайбер остання була ознайомлена із запрошенням, проте на засідання комісії з питань захисту прав дитини від 04.06.2025 не прибула, про причини неявки не повідомила(а.с. 16, 18-19). Згідно листа начальника управління-служби у справах дітей Центральна адміністрація Дніпропетровської міської ради від 24.09.2025 вбачається, що з часу надходження повідомлення про покинуту дитину 25.02.2025 та до теперішнього часу громадянка [PERSON] до управління-служби у справах дітей не зверталась відносно її дитини, не цікавилась її долею таздоров`ям. На прохання надати нотаріально посвідчену згоду на усиновлення новонародженої дитини [PERSON] , не реагує, чим порушує право дитини на усиновлення, мати родину та батьків(а.с,15). Внаслідок чого, 06.06.2025 головою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради було прийнято розпорядження № 196-р «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] та підписано відповідний висновок №196-р від 06.06.2025(а.с. 20-23). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної\~\~дитини\~\~на\~\~рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального\~\~і соціального розвитку дитини.\~\~Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ \~У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ \~У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , але ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Після виписки з пологового відділення відповідачка покинула свою дитину, не відвідувала її, здоров`ям та розвитком не цікавилась. До теперішнього часу до управління-служби у справах дітей не зверталась відносно своєї дитини, не цікавилась її долею. Відомості про батька дівчинки записані відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. Таким чином, відповідач належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Дитина в такому ранньому віці потребує цілодобової уваги від батьків, відносини, які формуються між дитиноюта матір`ю, прив`язаність, почуття безпеки, залишаються із дитиною на все життя. Дівчинка не мала досвіду спілкування із матір`ю, ніякоїприв`язаності у дитини не має до матері, яка покинула свою доньку, залишила саму. Дитині необхідно відчувати любов матері по відношенню до себе почуття запускає формування відчуття безпеки. Завдяки спілкування матері з дитиною, у дитини формується чуттєвість, емоційність, базова довіра до світу. Дитина потребує на даний час тісного спілкування із людиною, яка замінить дитині матір. Своїми діями та бездіяльністю відносно дитини, відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків . Усі вище викладені факти свідчать про безпідставне ставлення відповідача до своєї дитини, про байдужість та повне ігнорування її життям. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Розглядаючи вимоги позивача про\~стягнення з [PERSON] аліментів на малолітню дитину до її повноліття\~суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Судом враховується, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки, не має на утриманні інших дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі частини з усіх видів заробітку батька, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.07.2025 до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди дитину буде влаштовано. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову, тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд\~\~ вважає\~\~ на необхідне стягнути\~\~ з\~ відповідача на користь держави судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 2422,40грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved