Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

у жовтні 2025 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 жовтня 2011 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з батьком, а також перебуває на його утриманні. Судовим наказом Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 травня 2019 року стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Проте, Відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів виконує неналежно, у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з 13.05.2019 по 30.12.2024 у розмірі 101585,58, яка станом на 23.01.2025 погашена в повному обсязі. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з березня 2022 року по 30 грудня 2024 року становить 506152,73 грн. 73 коп. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати розмір заборгованості, а тому Позивач просить стягнути на свою користь 101\~585,58 грн за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження повідомленням учасників справи, встановлено строки для подачі заяв по суті справи. Представник Відповідача через підсистему «Електронний суд» надіслав пояснення, у якому зазначив що заборгованість по сплаті аліментів Відповідачем погашена, а отже вона виконала свої зобов`язання у повному обсязі. Окрім того, представник зазначив що на утриманні Відповідача знаходиться ще одна дитини, а саме син [PERSON] , [INFO] , а також мати пенсійного віку. Причиною із затримки сплати аліментів, які станом на сьогоднішній час вже виплачені, стала розпочата російською федерацією збройна агресія проти України, позивач не мала можливості приїхати в Україну, мати [PERSON] також виїхала із України, переїхали мешкати до дочки, що також ускладнило можливість здійснення грошових переказів для погашення заборгованості по аліментам на дочку [PERSON] . Разом із тим, як тільки настала можливість приїхати до України, матері Відповідача питання погашення заборгованості по аліментам було вирішено боржником, саме тому просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі. В судовому засідання представник Позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник Відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 жовтня 2011 року у цивільній справі № 2/2506/3517/11 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 травня 2019 року у справі № 750/5296/19 (провадження № 2-н/750/654/19) стягнуто з Відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.06.2020 [PERSON] позбавили батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON] [INFO] , а також визначили місце проживання з її батьком [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно з розрахунком державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції, станом на 30 грудня 2024 року, заборгованість зі сплати аліментів Відповідача становить 101 585 грн 58 коп. (а.с. 16-17). Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 23.01.2025 закрито виконавче провадження № 59250988 з виконання виконавчого документу № 2-н/750/654/19 (а.с. 18). Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законний представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору - судом. Частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене також узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими в постановах від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наданими до позовної заяви належними та допустимими доказами підтверджено, що за період з березня 2022 року по грудень 2024 року [PERSON] аліменти, стягнуті з неї за судовим наказом, сплачувала частково, а тому за цей період з неї підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення їх сплати. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів, згідно з розрахунком Позивача у позовній заяві, становить 506152 грн. 73 коп. Враховуючи, що загальний розмір пені не повинен перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів, розрахований державним виконавцем, про що зокрема наголошував і сам Позивач, суд вважає здійснений розрахунок позовних вимог щодо стягнення неустойки у обсязі заявленому Позивачем - у розмірі 101 585 грн. 58 коп. правильним. Суд відхиляє твердження представника Відповідача щодо відсутності вини (умислу, необережності) в діях Відповідача, як обов`язкових умов покладення на неї відповідальності, оскільки поняття «вина особи» в розумінні ст. 196 Сімейного кодексу України не тотожна поняттю вини у розумінні 614 ЦК України, на яку посилається представник Відповідача. Згідно з роз`ясненнями у п. 22 постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 № 3, передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК ( 2947-14 ) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Отже в розумінні Сімейного кодексу України, відсутність вини ототожнюється з виникненням обставин, які не залежать від волі чи поведінки платника аліментів, що у даному випадку не відповідає обставинам справи. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Представником Відповідача надано до матеріалів справи належні докази, що Відповідач здійснює матеріальне утримання матері пенсіонера [PERSON] , 1955 р.н., яка також через збройну агресію рф змушена була виїхати за кордон. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] , вона отримує пенсію у розмірі 4503,20 грн (а.с. 41). Факт надання фінансової допомоги матері підтверджується роздруківкою щодо трансакцій Відповідача з 20.10.2024 по 10.10.2025, згідно з якими Відповідач здійснює щомісячне перерахування матері грошових коштів (а.с. 37). Крім того, на утриманні у Відповідача знаходиться ще одна дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю у державі Ізраїль (а.с. 38-39). За таких обставин, суд вбачає підстави для зменшення, відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, заборгованості по неустойці до 70\~000 грн, що, на думку суду, буде справедливим, розумним розміром, не призведе до істотного порушення прав [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття, натомість не становитиме надмірний фінансовий тягар для Відповідача. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ, з Відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: partial