Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 06.12.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір № 2244739. Згідно з умовами якого відповідачка отримала 5000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до умов договору платіж повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів мав бути внесений відповідачкою 05.01.2021. ТОВ «МІЛОАН» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка у свою чергу умов вказаного кредитного договору не виконала. У подальшому, 11.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ, згідно з умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором. 15.07.2025 на адресу відповідачки позивачем було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка у визначені строки добровільно відповідачкою виконана не була. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, остання має заборгованість у сумі 24700,00 грн, з яких 5000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 18750,00 грн сума заборгованості за процентами; 950,00 грн заборгованість за комісією, передбаченою п.1.5.1 кредитного договору № 2244739. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору та 8000,00 грн витрат на правову допомогу. Представник позивача ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» Усенко М.І., що діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги (а.с.25), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу за відсутності представника (а.с.4 зворот). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не прибула будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.50). Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи у її відсутності на адресу суду від останньої не надходили. 22.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву в якому остання посилаючись на пропущення строку позовної давності, на нарахування процентів після закінчення строку дії договору та надмірним розміром процентів просить відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати до правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11Закону України"Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 09 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» укладено електронний договір № 2244739 про надання споживчого кредиту (а.с.6-8). Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) становить 5000,00,00 грн. (п.1.2. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів (п.1.3. Договору). Термін (дата) повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 05.01.2021 (п. 1.4 Договору). Комісія за надання кредиту 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1. Договору). Проценти за користування кредитом нараховуються в межах строку пільгового періоду за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. Договору); Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 Договору); Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Строк дії договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.7.1 Договору). Особливості нарахування процентів визначені пунктами 2.2 цього Договору. Пунктом 2.2.1. зазначеного кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2, 1.6. Договору. Відповідно до п. 2.2.2. Договору, Нарахування Позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Також пунктом 2.3 Договору передбачена пролонгація строку кредитування, яка може відбувається на пільгових умовах за (за особистим зверненням позичальника, оплати комісії за управління та обслуговування кредиту) або стандартних (базових) умовах та має наслідком продовження строку кредитування передбаченого п.1.3 Договору. За умовами п. 2.2.3 Договору вбачається, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо після настання дати встановленої п.І.4 Договору Позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Пунктом 2.4.1. кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору. За умовами п.2.4.2. вбачається, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором. в тому числі, але не виключно. плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. Договору. Із змісту умов договору вбачається, що в разі непогашення заборгованості у визначені у договорі строки, якщо за особистим зверненням позичальника не відбулась пролонгація на пільгових умовах, вступає в дію відкладальна обставина, передбачена п. 2.2.3 кредитного договору та проценти за стандартною базовою ставкою, передбаченою п. 1.6 договору нараховуються, ще протягом 60 днів, після чого платежі вважаються простроченими та на них кредитодавець має право (не є обов`язковою умовою) нараховувати проценти на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, як за порушення виконання грошового зобов`язання. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.11 зворот - 12) з 06.12.2020 по 05.01.2021 діяв пільговий період, який завершився 05.01.2021, оскільки відповідачкою зобов`язання станом на 05.01.2021 виконано не було та можливістю пролонгації кредиту відповідачка не скористалася, настала відкладальна обставина, передбачена п. 2.2.3 договору та почала діяти процентна ставка, передбачена п.1.6 та нарахування процентів за даною процентною ставкою не перевищило 60 днів, передбачених відповідним пунктом Договору. Частиною 1 ст. 212 ЦК України передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина), тобто сторони на момент укладення правочину, щодо якого правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини, усвідомлюють можливість настання такої обставини. Тому суд не бере до уваги позицію відповідачки щодо невизнання процентів за договором з підстав нарахування таких після закінчення строку дії договору, оскільки така відкладальна обставина зазначена у самому договорі та погоджена сторонами. Враховуючи те, що в кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом, суд не погоджується з позицією відповідачки про те, що розмір відсотків є надмірним і несправедливим, оскільки саме такий розмір відсотків був зазначений у п. 1.5.2 та п. 1.6 кредитного договору № 2244739 від 06.12.2020, який був укладений відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Також п. 6 Кредитного договору було передбачено, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4) та цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5). Окрім того п. 7.1 кредитного договору передбачено, що цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту. визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як вбачається із довідки ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] було 06.12.2020 на мобільний телефон відправлено одноразовий ідентифікатор задля акцептування договору № 2244739 від 06.12.2020 (а.с.9 зворот). Також із відомостей процесу оформлення розгляду заяви 2244739, що міститься в Анкет-заяві на кредит № 2244739 від 06.12.2020 (а.с.10) вбачається послідовність ідентифікації відповідачки, підписання договору та погодження ТОВ «МІЛОАН» на надання [PERSON] кредиту. Водночас, в матеріалах справи наявне платіжне доручення 34813807 на переказ коштів у сумі 5000,00 грн на рахунок [PERSON] (а.с.11), що в сукупності свідчить про укладення зазначеного договору та виконання його умов позивачем. Відтак, ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 5000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, зазначену останньою під час укладення кредитного електронного договору. Станом на 05.01.2021 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів, у строки передбачені п. 1.4 Договору, не виконала та оскільки відповідачкою не було здійснено пролонгацію договору на пільгових умовах. Почала діяти відкладальна обставина передбачена п. 2.2.3 Договору, після чого відповідачці нараховувались проценти протягом 60 календарних днів за стандартною (базовою) процентною ставкою до 06.03.2021, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення (а.с.11 зворот - 12) та передбачено умовами кредитного договору № 2244739. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 2244739 від 06.12.2020 (а.с.12 зворот) вбачається, що відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. 11.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ, згідно з умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.13-20). Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідачки [PERSON] № 2244739 значиться під порядковим номером 2582 у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 24700,00 грн, яка складається із залишку по тілу кредиту в розмірі 5000,00 грн, залишку по відсотках у сумі 18750,00 грн та залишку по комісії в розмірі 950,00 грн (а.с.21). Пунктом 3.2.6 Кредитного договору № 2244739 від 06.12.2020 передбачено, що позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати у заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Згідно п. 1.1 Договору відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11.03.2021, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Відповідно до п. 6.2.3 Договору відступлення прав вимоги права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «МІЛОАН» до відповідачки за кредитним договором № 2244739 від 06.12.2020, що підтверджується договором про відступлення прав вимоги № 64-МЛ, згідно якого права вимоги переходять до нового кредитора у день підписання самого договору (п.6.2.3); актом приймання-передачі реєстру боржників (а.с.20 зворот) та витягом з даного реєстру (а.с.21). У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язання з повернення кредиту судом не здобуто. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із встановлених судом обставин убачається, що не виконання відповідачкою належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором по надання споживчого кредиту між нею та ТОВ «МІЛОАН» в обумовлені договором строки, призвело до порушення прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд роз`яснює відповідачці, що застосування строку позовної давності до даних кредитних відносин суперечить чинному законодавству, оскільки пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 275, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 01.07.2023. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 2З9, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № З92, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, … та до 01.07.2023 на усій території України. Водночас п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а відтак вимоги відповідачки щодо застосування строку позовної давності до пред`явлених до неї вимог задоволенню не підлягають, оскільки такі строки законодавчо були продовжені з 11.03.2020 до 23.02.2022, з 24.02.2022 були зупинені до закінчення воєнного, надзвичайного стану, а відновлені лише 04.09.2025, вже після надходження позовної заяви до суду. Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правової допомоги з АО «АПОЛОГЕТ» № 0107 від 01.07.2025 (а.с.24 зворот), копію детального опису наданих послуг від 24.07.2025 за договором про надання правової допомоги від 01.07.2025 «АПОЛОГЕТ» (а.с.26), копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.22), копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 (а.с.25), копію акту № Д/856 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 24.07.2025 (а.с.25 зворот), тому з урахуванням вимог ст.137 ЦПК України суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Клопотань про зменшення суми витрат на правничу допомогу в порядку ч.5 ст. 137 ЦПК України від відповідачки на адресу суду не надходило. Згідно позиції ВС висловленої у Постанові КЦС ВС року по справі № 275/150/22 від 13.03.2025, у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, обґрунтованого цією стороною відповідного клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 940/1004/22, провадження № 61-2675св23). Окрім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з 2422,40 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 16820 від 23.07.2025 (а.с.1).

Outcome: approved