Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник матір [PERSON] , звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині кожному на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033179, в порядку спадкування за законом за покійним батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та сертифікату серії ЗК № 0033179 на право на земельну частку (пай). Ще за життя покійний [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, заповів [PERSON] . Згідно рішення Перечинського районного суду встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді будинку [ADDRESS] , який йому заповів [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 січня 2004 року, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом на сертифікат на земельну частку (пай) [PERSON] не отримав. [INFO] [PERSON] помер, при цьому заповіту не залишив. Так як на момент смерті [PERSON] позивачі його діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були неповнолітніми, то у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину за покійним батьком. Відтак після смерті [PERSON] у спадок залишився сертифікат на земельну частку (пай), який покійний успадкував за [PERSON] . Однак, збираючи необхідний пакт документів для оформлення спадщини за покійним [PERSON] , вони виявили, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033179 втрачено. У квітні 2025 року вони звернулися до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки А.О., яка повідомила, що оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, тоді як ними таких документів надано не було, а відтак їм рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. З метою отримання дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай), необхідного для оформлення спадщини, 11 березня 2025 року їх адвокат Зизич Н.Ю. звернулась з відповідним адвокатським запитом №232 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке\~ відповіддю №29-7-0.31-1215/2-25 від 17 березня 2025 року проінформувало, що порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно п. 5 даного Порядку передбачалося, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, як, зокрема, і підготовка дублікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанови та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Відтак, оскільки станом на сьогодні отримати дублікат втраченого сертифікату є неможливо, тому просить позов задовольнити.\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник матір [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ужгородська районна державна адміністрація Ужгородська районна військова адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом; залучено Ужгородську районну державну адміністрацію Ужгородську районну військову адміністрацію до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник матір [PERSON] , а також їх представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, а також одночасно не вирішувати питання судових витрат.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. У підготовче судове засідання представник Ужгородської районної державної адміністрації Ужгородської районної військової адміністрації як третьої особи не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 березня 2025 року, актовий запис № 3. Як видно з Журналу реєстрації сертифікатів власників земельних часток (паїв) [PERSON] , власником сертифікату серії ЗК № 0033179 є [PERSON] , мешканець [ADDRESS] (запис № 92 від 18 червня 1997 року). Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійному [PERSON] належало право на земельну частку (пай), посвідчене вищевказаним сертифікатом. Разом з цим, 19 січня 2004 року державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори Ганчак Е.О. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 38, у спадковій справі № 05/2004, з якого вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Сімерською сільською радою 02 квітня 2001 року і зареєстрованого в реєстрі за № 13, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлого [INFO] , є [PERSON] , онук, що проживає в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (до перенумерації № 21 та [ADDRESS] ), який належав померлому в одній третій частині, на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Перечинської селищної ради 28 серпня 1964 року на підставі рішення виконкому цієї ж ради за № 65\~ від 28 серпня 1964 року та зареєстрованого в Ужгородському МБТІ за р. № 505-21 вересня 1964 року та двох третіх частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Перечинською державною нотаріальною конторою 11 жовтня 1977 року за реєстром № 1278та зареєстрованого у 2/3 частинах за померлим в Ужгородському МБТІ за р. № 505 18 листопада 1977 року в книзі № 3. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину (підп. 3.14 п. 3 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року\~ № 296/5). Аналіз статті 1268 та книги 6 ЦК України свідчить, що спадковому праву характерний принцип універсальності спадкового правонаступництва, який проявляється у тому, що на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, тобто на всі спадкові активи і пасиви. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року в справі № 497/1870/16-ц (провадження № 61-1831св18) та від 07 квітня 2020 року в справі № 456/2628/17 (провадження № 61-5524св19). Вищевикладене свідчить про те, що окрім житлового будинку після смерті [PERSON] [PERSON] також успадкував і право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033179.\~\~ Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Однак [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 березня 2025 року, актовий запис № 66. Згідно відомостей відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області від 14 травня 2025 року № 212/14-11 про осіб місце проживання яких реєструвалося в період з 13 лютого 2018 року по 21 квітня 2019 року, протягом вказаного періоду за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований, зокрема, [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 13 лютого 2018 року по 07 червня 2019 року). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, у зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , що вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 81032360 від 02 травня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., право на спадкування за таким одержали спадкоємці за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Оскільки позивачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на момент відкриття спадщини за батьком [PERSON] були неповнолітніми, відтак в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину у рівних частках (по 1/2). Поряд з цим, як вбачається з копії спадкової справи 70/2019 за померлим [INFO] [PERSON] , наданої в.о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори Броді К.С. від 04 жовтня 2025 року за № 136/01-16, 08 жовтня 2019 року Перечинською державною нотаріальною конторою за покійним заведена спадкова справа у зв`язку з находженням заяви-претензії Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців.\~ Звертаючись до суду з даним позовом позивачі стверджують, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033179, було втрачено.\~ Так, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. від 02 травня 2025 року № 272/01-16 позивачу [PERSON] , з огляду на ненадання правовстановлюючих документів на майно, яке підлягає спадкуванню за померлим [INFO] [PERSON] , рекомендовано звернутись до суду з відповідною заявою.\~ Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 17 березня 2025 року № 29-7-0.3-1215/2-25, за нормою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додаються сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай). Порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження порядку виконання земельно-кадастрових робіт та\~ надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно пункту 5 даного Порядку передбачалось, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, зокрема, підготовку сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанова та наказ втратили чинність на законодавчому рівні. Відтак, станом на даний час діє постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг» від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Разом з тим, у Головному управлінні відсутня інформація щодо видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033179. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~ місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у позивачів [PERSON] та [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, суд встановив, що згідно платіжних інструкцій №0.0.4367150049.1 та №0.0.4367066837.1 від 14 травня 2025 року позивачами сплачено по 605,80 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved