Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

22 липня 2025 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: звільнення від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-1045/10 у розмірі 58 792 грн 35 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі виконавчого документа №2-1045/10 Очаківським ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №51745125, в межах якого з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Так, у нього перед відповідачкою утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 58\~792 грн 35 коп. Оскільки він має тяжке захворювання та його дохід складається лише з пенсії по інвалідності, позивач змушений звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак подала письмовий відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Так, доводи позивача про неможливість сплати заборгованості по аліментах через об`єктивні та незалежні від нього обставини, пов`язані із захворюванням, є безпідставними. На думку відповідачки, заборгованість виникла ще до захворювання позивача з липня 2016 року, що свідчить про свідоме невиконання ним обов`язку зі сплати аліментів на утримання сина. Отже, утворення боргу, на переконання відповідачки, є наслідком умисного ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків та небажання брати участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Крім того, встановлена позивачу група інвалідності не позбавляє його можливості працювати та отримувати дохід. Так, вона самостійно утримує дитину, будучі особою з інвалідністю. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши заяви по суті та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов такого. Судом встановлено, що на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти щомісячно в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України на дитину відповідного віку, з 21 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). З матеріалів справи також слідує, що у позивача зі сплати аліментів станом 09 травня 2025 року виникла заборгованість за період з липня 2016 року по травень 2025 року у розмірі 58\~792 грн 35 коп. (а.с. 9-11). Судом також встановлено, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-16). За змістом довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 524120, [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням строком до 01 серпня 2026 року (а.с. 8). Судом також встановлено, що [PERSON] у 2018 році переніс гостре порушення мозкового кровообігу за геморагічним типом (геморагічний інсульт), що призвело до тяжких та незворотних наслідків для його здоров`я. Зокрема, у нього діагностовано лівобічний геміпарез, зниження когнітивних та мнестичних функцій, вестибуло-атактичний синдром, дисциркуляторну енцефалопатію III ступеня змішаного генезу та розлад особистості і поведінки внаслідок перенесеного інсульту (а.с. 11-зворотній бік-13). За змістом довідки про доходи № 1260332092822209 [PERSON] отримує пенсійні виплати по інвалідності та розмір пенсії на місяць складає 2\~079 грн 20 коп. (а.с. 17). Згідно з інформацією з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованих і виплачених доходів, починаючи з 2018 року дохід позивача складається виключно з соціальної виплати. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~197\~СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За правилами ч. 4 ст.\~273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 8 п. 1 ст. 71 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15.05.2006\~року суд, у випадках передбачених ст.\~197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми слідує, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості повністю або частково. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання саме дитини, з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Суд також зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. Суд також зазначає, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Висновки щодо застосування ст.\~197\~СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №477/1165/20, від 03.02.2021 у справі №125/2525/18, від 26.12.2019 у справі №219/6287/17, від 26.09.2019 у справі №760/32225/18, від 27.02.2019 у справі №307/1186/17. Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів. Обставина, яка має істотне значення, у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що з 2018 року він переніс хворобу, яка в майбутньому зумовила встановлення інвалідності, відсутність доходу та неможливість працювати. Згідно з ч. 1-3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, а також того, що з 2018 року позивач через хворобу втратив фактичну можливість працювати, що призвело до виникнення заборгованості, має дохід, який складається виключно з пенсійних виплат, суд вважає обґрунтованими вимоги в частині звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за період з 2018 року, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial