Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який був зареєстрований та проживав у житловому будинку на [ADDRESS] . За життя батько 29.01.2008 року склав заповіт, яким все своє майно заповів їй. [INFO] померла мама [PERSON] , яка теж склала заповіт на її користь. Вона є єдиним спадкоємцем майна батьків, оскільки її сестра на спадкове майно не претендує. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва на право на спадщину, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі такого свідоцтва з тих причин, що житловий будинок відноситься до колгоспного двору, і нотаріус не має можливості встановити інших членів колгоспного двору та їхні частки. Оскільки в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності на успадковане домоволодіння, просить суд ухвалити відповідне рішення. Позивачка надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, у поданій заяві просила позов задовольнити та визнати право власності на будинок на [ADDRESS] за сестрою [PERSON] . Вказала, що на спадкове майно не претендує. Крім того зазначила, що наміру виділяти свою частку в майні колгоспного двору не має, оскільки фактично у колгоспі не працювала та не була членом колгоспного двору. Розгляд справи просила проводити без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву з клопотанням проводити розгляд справи за відсутності представника сільської ради, вимоги позову визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оскільки відповідачі позовні вимоги визнають, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася у с.Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер батько позивачки [PERSON] (а.с.17), [INFO] померла мама [PERSON] (а.с.21). 29.01.2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області Візнович О.І. за №236, яким все своє майно заповів позивачці [PERSON] (а.с.20). Відповідно до довідки Горохолинського старостинського округу №7 Богородчанської селищної ради від 08.05.2024 року [PERSON] фактично проживав на [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] (а.с.26). 31 липня 2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області Візнович О.І. за №79, яким все своє майно заповіла позивачці [PERSON] (а.с.24-25). Відповідно до довідки Старунського старостинського округу №7 Богородчанської селищної ради від 08.01.2025 року [PERSON] була зареєстрована та проживала на [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою була зареєстрована та проживала дочка [PERSON] (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 20.05.1991 року виконавчим комітетом Старунської сільської ради, житловий будинок на [ADDRESS] належав членам колгоспного двору, головою якого був [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 15 з 1991-1995 роки станом на 1991-1995 роки у господарстві на [ADDRESS] були\~зареєстровані [PERSON] \~(батько\~позивачки -\~голова колгоспного\~двору),\~ [PERSON] (мама\~позивачки),\~ [PERSON] \~(сестра\~позивачки),\~ [PERSON] (позивачка) (а.с.33-36). Відповідно до витягу з територіальної громади від 27.12.2022 року [PERSON] з 12.04.1996 року зареєстрована на [ADDRESS] (а.с.84). Відповідно до\~технічного паспорту від 30.06.2025\~року та\~довідки Івано-Франківського\~ОБТІ №204\~від 30.06.2025\~року до\~складу домоволодіння\~на [ADDRESS] входять:\~житловий будинок,\~літня кухня,\~3\~сараї,\~вбиральня,\~ворота ,\~огорожа,\~огорожа,\~колодязь,\~огорожа (а.с.31-32,\~37-52). Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ №204\~від 30.06.2025\~року право власності на домоволодіння на [ADDRESS] було зареєстровано за колгоспним двором, головою якого зазначено [PERSON] (реєстровий запис 556 книга 3), на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.05.1991 року виконавчим комітетом Старунської сільської ради згідно рішення виконкому від 08.08.1990 року №178 (а.с.31-32). Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК\~України спадщина\~відкривається внаслідок\~смерті особи\~або оголошення\~її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~ \~ \~ \~Позивачка у справі є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] та спадкоємцем за заповітом. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса №48/02-31 від 15.08.2025 року у видачі такого їй відмовлено так як житловий будинок відноситься до колгоспного двору, і нотаріус не має можливості встановити інших членів колгоспного двору та їхні частки. (а.с.28). Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зі вступом в дію 15.04.1991 року Закону України\~«Про власність» колгоспні двори ліквідовані, а ті члени двору, які не втратили частку в майні колгоспного двору на момент припинення його існування, стали співвласниками у рівних частках. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З матеріалів справи встановлено, що на час припинення колгоспного двору [PERSON] (батько\~позивачки),\~ [PERSON] (мама\~позивачки),\~ [PERSON] \~(сестра\~позивачки),\~ [PERSON] (позивачка) були власниками будинковолодіння, тобто їм належало на праві особистої власності спірне домоволодіння як членам колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був [PERSON] , а [PERSON] , [PERSON] , як члени колишнього колгоспного двору своєї частки у вказаному майні не виділяли. [PERSON] вибула з господарства у 1996 році і, як член колишнього колгоспного двору належну їй частку у майні колгоспного двору не витребувала та не виділила станом на час розгляду справи, із поданої заяви вбачається, що вона не бажає витребовувати та виділяти належну їй на час ліквідації колгоспних дворів частку та проти визнання права власності за позивачкою не заперечує. Після смерті батьків позивачка прийняла спадщину, однак не може оформити своїх спадкових прав. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, постановою у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Оскільки спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є фактичним власником цього майна, це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця й після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на будинок та господарські споруди підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації. Позивачка [PERSON] правомірно, в порядку спадкування за заповітом після смерті батьків набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння її право власності слід визнати в судовому порядку. На підставі викладеного, ст. 11, 16, 182, 392, 1216-1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України, ст.120, 123 ЦК УРСР,

Outcome: approved