Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Сутність заявлених до суду вимог У жовтні 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 14 серпня 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1694174, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно з розділу 1 договору позикодавець надає позичальнику кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором на строк 361 день, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,5% в день, яка застосовується у межах строку кредиту. Зазначило, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-03/25, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі Кредит», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-03/25 від 29 січня 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31590 грн 00 коп, з яких: 6000 грн 00 коп - заборгованість по тілу, 15120 грн 00 коп - заборгованість по відсотках, 10470 грн 00 коп - пеня. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором №1694174 від 14 серпня 2024 року у розмірі 31590 грн 00 коп, яка складається з: заборгованість по тілу у розмірі 6000 грн 00 коп, заборгованість по відсотках у розмірі 15120 грн 00 коп, пені у розмірі 10470 грн 00 коп, яку разом із судовим збором товариство просило суд стягнути з відповідача. Позиція позивача, відповідача по даній справі та процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою судді місцевого суду від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від сторін до суду не надходили заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача [PERSON] , адвоката Маківського В.В. 15 жовтня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву про невизнання позовних вимог у повному обсязі, зазначивши про те, що відповідач ніколи не укладав будь-яких кредитних договорів із ТОВ «Селфі Кредит» та не отримував від них жодних коштів. Також зазначив що не визнає дійсність договору №1694174 від 14 серпня 2024 року та додатків до нього, які начебто були підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором З739 та С827, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», і якщо дослідити зазначені одноразові ідентифікатори, то неможливо достовірно встановити хто саме його отримав, в який спосіб він був направлений та, найголовніще, хто його використав. Номер телефону - [NUMBER] , електронна почта [INFO] як і електронний платіжний засіб № [NUMBER] відповідачу не належать, хто є їхніми власниками йому не відомо. До позову не додано жодного доказу того що йому було перераховапно суму кредиту. Крім того у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують особу відповідача, позивачем зазначено лише відомості які були вказані при укладенні кредитного договору на веб-сайті надавача платіжних послуг, а одноразовий ідентифікатор - не є достовірним доказом ідентифікації особи при укладенні договору. Позивачем не доведено факту перерахування коштів на особистий картковий чи будь-який інший рахунок відповідача, що в свою чергу виключає можливість укладення кредитного договору. Також окремо слід дослідити договір факторингу та додатків до нього, оскільки позивачем не доведено належним чином того факту, що останній набув права вимоги за кредитним договором №1694174. Незважаючи на вище викладене, в тому разі якщо суд дійде висновку, що позов підлягає задоволенню, прохав врахувати те, що позивач нарахувавши на вказаний вище кредит відсотки за його користування у розмірі 15120 грн 00 коп гривень, а також пеню у розмірі 10470 грн 00 коп, не врахував, що відповідач є діючим військовослужбовцем, що підтверджується військовим квитком та довідкою від 29 жовтня 2024 року, а тому він звільнений від обов`язку сплачувати проценти за користування позикою та штрафні санкції. Із огляду на дату укладення договору (14 серпня 2024 року) та строк його дії в період дії в Україні воєнного стану, нарахування пені суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а тому зазначав, що позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню (а.с.69-73,74,75,76,77,78,79,80,81,82). Установлені судом фактичні обставини даної справи 14 серпня 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір №1694174 про надання споживчого кредиту «NewShort», за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6000 грн 00 коп на строк 361 день, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,5% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с.6-10,11,12-13,14-23). 14 серпня 2024 року на виконання договору про надання платіжних послуг із переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 01 квітня 2024 року укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Пейтек», останнє успішно перерахувало кошти у розмірі 6000 грн 00 коп на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» на картку позичальника № [NUMBER] (а.с.27). 29 січня 2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-03/25, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі Кредит», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-03/25 від 29 січня 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31590 грн 00 коп, з яких: 6000 грн 00 коп - заборгованість по тілу, 15120 грн 00 коп - заборгованість по відсотках, 10470 грн 00 коп - пеня (а.с.28-41). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по договору №1694174 від 14 серпня 2024 року за період з 14 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року, за [PERSON] станом на 29 січня 2025 року непогашений залишок заборгованості складає 31590 грн 00 коп (а.с.24-26). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.ст.526,530 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Висновки суду по суті заявлених вимог 1. За встановлених обставин справи суд уважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст.509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, нормами законодавства про електронну комерцію та Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі прострочення відповідачем повернення чергової частини кредитних коштів позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилися, та сплати процентів, належні йому відповідно до умов договору. За невиконання зобов`язання може бути встановлена відповідальність у виді пені і штрафу. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] ініціював укладання договору про надання споживчого кредииту, звернувся до ТОВ «Селфі Кредит», зазначив бажаний розмір кредиту, надав необхідні для укладення договору особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, номер мобільного телефону (а.с.6-10,11). Договір про надання споживчого кредиту, графік платежів, інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг та паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, уклавши його відповідно до вимог закону. Із наданого позивачем суду розрахунку вбачається повне неповернення відповідачем отриманих кредитних коштів за їх користування у строки визначені електронним кредитним договором, тому суд вважає, що підлягають стягненню розмір заборгованості за тілом кредиту на користь позивача. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. 2. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача боргу по відсотках та пені, з цього приводу суд зазначає наступне. Нарахування фіксованої стандартної процентної ставки як плати за користування кредитом передбачено п. 1.5, 1.7. 1.11. договору про надання споживчого кредиту від 14 серпня 2024 року, згідно з якими сплата стандартної процентної ставки 1,5% в день, яка застосовується у межах строку кредиту. Нарахування штрафу за передбачено п. 6.4. договору про надання споживчого кредиту, згідно з яким у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 900 грн 00 коп на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 66 грн 00 коп починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Разом із цим, відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Необхідними умовами для підтвердження статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142, зокрема: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною лише для мобілізованого позичальника. Судом установлені ті обставини, що [PERSON] з 26 квітня 2023 року перебуває на військовій службі у Збройних Силах України за призовом в порядку мобілізації з квітня 2023 року. Відповідно до військово квитка серії [NUMBER] від 13 листопада 2017 року, [PERSON] 29 квітня 2023 року мобілізований до Збройних Сил України (а.с.75-82). Із урахуванням вищенаведених даних про особу відповідача, суд вважає, що [PERSON] має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Застосування приписів п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п.15 ст. 14 вищенаведеного Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Отже, на відповідача, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, в особливий період, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися проценти за користування кредитом, пеня на весь час його призову, починаючи з дня підписання договору про надання споживчого кредиту, тобто з 14 серпня 2024 року. Із урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у [PERSON] відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та пені з 14 серпня 2024 року на підставі частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею. Зазначені вище висновки суду узгоджуються із подібними за своїм змістом правовими позиціями суду касаційної інстанції, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17, а також у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15, від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі №591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі №336/512/18, від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14, від 18 березня 2023 року у справі №642/548/21, від 04 вересня 2024 року у справі N 426/4264/19. 3. Також судом ураховується той факт, що ТОВ «Селфі Кредит» на підставі договору факторингу від 29 січня 2025 року №01.02-03/25 відступлено право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст. 513 ЦК України. 4. Підсумовуючи, суд уважає, що право позивача на вільне володіння та користування належними йому грошовими коштами є частково порушеним, воно підлягає судовому захисту в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу по тілу кредиту в розмірі 6000 грн 00 коп, а в іншій частині заявлений позов є необгрунтованим, не враховує особливості статусу відповідача, а тому у його задоволенні слід відмовити саме з цієї підстави. 5. Довід представника відповідача щодо неукладення відповідачем будь-яких кредитних договорів із позивачем суд розглядає непереконливим та таким, що повністю спростовується дослідженими судом доказами. Зокрема, на підтвердження укладення договору про надання споживчого кредиту №1694174 від 14 серпня 2024 року з ТОВ «Селфі Кредит» позивач надав електронний доказ в паперовій формі, договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «P739», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При проведенні цих дій, відповідач ознайомився та погодився з умовами кредитного договору та при цьому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір, підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам чинного законодавства. Розподіл судових витрат по справі На підставі ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині вимог в розмірі 19 % від заявлених у позові у сумі 460 гривень 26 копійки.

Outcome: partial