Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

26 березня 2025 року представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс», Варшавський Костянтин Антонович, звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська через підсистему «Електронний суд» із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.07.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 12703-07/22. Після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання споживчого кредиту на сайті Первісного кредитора, ТОВ «ФК «Інвеструм» 23.07.2022 року направило відповідачу пропозицію укласти договір про надання фінансового кредиту № 12703-07/2022 у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. 23.07.2022 року позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір у формі договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, натиснув кнопку «З умовами договору згоден». Таким чином, 23.07.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 12703-07/2022 року шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до розділу 1 договору про надання фінансового кредиту, ТОВ «ФЕ «Інвеструм» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 7000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 25 днів, базова процентна ставка становить 2,5% на день. ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення», ліцензія на послуги з переказу коштів без відкриття рахунку № 21/788-рк від 01.05.2023 року надана Національним Банком України. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачучи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25.04.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвет Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 25042023, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку 1 до договору факторингу № 25042023 від 25.04.2023 року, забаргованість відповідача за кредитним договором складає 27300,00 гривень. Справу було зареєстровано 29 квітня 2025 року в автоматизованій системі документообігу (Д-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Авраменко А.М. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська на Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, та Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року, справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Дніпра. Вказана цивільна справа надійшла до канцелярії Шевченківського районного суду міста Дніпра 22 липня 2025 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року, було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У вимогах позовної заяви представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток до особистого кабінету відповідача в системі «Електронний суд», що підтверджується довідками про отримання вказаних судових повісток в матеріалах справи. Відповідач відзив на позов не надав, інших заяв або клопотань до суду не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена в позовній заяві, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.07.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 12703-07/2022. За умовами договору товариство надало [PERSON] кредит в розмірі 7000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за використання кредитом. Кредит надається строком на 25 днів до 16.08.2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту. Також судом було досліджено графік платежів за кредитом та паспорт споживчого кредиту, які надавались разом із позовною заявою. Згідно довідки від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 23.07.2022 року було здійснено переказ 7000,00 гривень від ТОВ «Інвестору груп» на маска картку [NUMBER] . 25.04.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу № 25042023, відповідно до якого, клієнт передає фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнту за кредитними договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. В матеріалах справи міститься рішенням Свеа Економі Кіпр Лімітед № 1 від 25.03.2024 року, яке зареєстровано приватним нотаріусом Коба Н.В. в реєстрі за № 179, про зміну назви Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Згідно витягу в реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 25042023 від 25.04.2023 року, до ТОВ «Свеа Фінанс» відійшли права вимоги за кредитним договором № 12703-07/2022 до [PERSON] на заборгованість в сумі 27300,00 гривень, яка складається з 7000,00 гривень суми простроченого основного боргу за кредитом, та 20300,00 гривень суми нарахованих процентів. Також судом було досліджено розрахунок заборгованості за кредитним договором 12703-07/2022 від 23.07.2022 року, який затверджено директором ТОВ «Свеа Фінанс», відповідно до якого боржником є [PERSON] , сума виданого кредиту становить 7000,00 гривень під процентну ставку 2,5%. Період нарахування заборгованості становить з 23.07.2022 року по 18.03.2025 року та становить 27300,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України , а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] одержала та використовувала за цільовим призначенням грошові кошти, втім, взяті на себе зобов`язання за договорами не виконував, у зв`язку з чим, допустив виникнення заборгованості по кредитним договорам, а саме: за договором № 12703-07/2022 заборгованість становить 7000,00 грн. за тілом кредиту, та заборгованість за нарахованими процентами у сумі 20300,00 грн. Станом на день розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за цим договором, як і не спростовано доводів позивача щодо проведеного розрахунку заборгованості позивача, зазначеного у позовній заяві. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договорами, та те, що відповідач належним чином не виконав умови договору про надання грошових коштів у позику, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 27300,00 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved