Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Покотило Ю.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 08.09.2021 у справі № 602/1493/20 з відповідача стягнуто в користь позивача аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, з 30.12.2020 і до досягнення дітьми повноліття. В даному рішенні суду встановлено, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. 09 серпня 2022 року [PERSON] звернулася в амбулаторно-поліклінічний заклад, де їй було поставлено діагноз: ІІ клас (2-й підклас) за Е. Енглем. Мікрогнатія. У зв`язку з чим неповнолітня [PERSON] з 09.08.2022 по даний час проходить стоматологічне лікування, вартість якого оплачується одноособово позивачем. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2022 у справі № 602/354/22 з відповідача стягнуто в користь позивача 50 % додаткових витрат, пов`язаних із вище вказаним лікуванням, які позивачка понесла за період з 09.08.2022 по 13.09.2022. У той же час за період з 28.10.2022 по 28.08.2025 позивач додатково понесла витрати на лікування неповнолітньої [PERSON] на загальну суму 51\~100,00 гривень. Вважає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання дитини, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання [PERSON] в сумі 25\~550,00 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8\~000,00 гривень. Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 30.09.2025. 30 вересня 2025 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов визнав повністю, не заперечує щодо належного утримання своєї дитини, зазначає, що сплачує аліменти та не відмовляється сплачувати додаткові витрати. Також зазначає, що просив позивача надати йому реквізити банківського рахунку, щоб належним чином покрити понесені нею додаткові витрати, проте позивач відмовилася, та наполягла на судовому вирішенні справи. Просить відмовити у стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу у повному розмірі. У разі якщо суд дійде висновку, що дані судові витрати понесені позивачкою підтверджуються, просить їх зменшити з підстав не співмірності заявлених витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. 30 вересня 2025 року розгляд справи за клопотанням адвоката Покотило Ю.В. відкладено на 22 жовтня 2025 року. Судове засідання 22.10.2025 не відбулося через тимчасову непрацездатність головуючого судді у зв`язку з хворобою. Призначено судове засідання на 18.11.2025. 30 жовтня 2025 року від представника позивача адвоката Покотило Ю.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів цієї справи доказів, які підтверджують розмір витрат, які понесла позивач у зв`язку із її розглядом. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача, адвокат Покотило Ю.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити Також просив стягнути з відповідача в користь позивача понесені останньою судові витрати у цій справі. З приводу тверджень відповідача, викладених у відзиві, про те, що позивач не надала на прохання відповідача реквізитів банківського рахунку для сплати суми додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дочки, додатково пояснив, що зі слів позивачки саме відповідач відмовився оплачувати такі витрати, коли вона до нього з цим звернулася. Окрім того, відповідач несвоєчасно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач [PERSON] у судовому позовні вимоги визнав повністю згідно з поданим раніше відзивом. Пояснив, що на початку літа 2025 року хотів сплатити частину додаткових витрат на лікування дочки банківським переказом, але не зміг цього зробити через те, що позивач не надала йому реквізитів банківського рахунку для переказу коштів і зажадала оплати готівкою. Готівкою він кошти не сплатив, бо позивач не погодилася надати йому розписку на ці кошти і, на його думку, все одно подала б позов до суду про стягнення додаткових витрат, стягнувши таким чином з нього ці кошти двічі. Суд, дослідивши та оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, проаналізувавши пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи та надані у судовому засіданні, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків. Встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області 24.10.2007 (а.с. 5). Як убачається зі змісту рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08.09.2021 у справі № 602/1493/20, яким з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, з 30.12.2020 і до досягнення дітьми повноліття, діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 7-10). Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24.11.2021 рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08.09.2021 у справі № 602/1493/20 залишено без змін (а.с. 11-15). Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2022 у справі № 602/354/22 з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] 21744,50 грн додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , стягнуті додаткові витрати включали витрати на купівлю телефона та витрати на проведене стоматологічне лікування, які позивачка понесла за період з 09.08.2022 по 13.09.2022 (а.с. 16-25). Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24.03.2023 рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2022 у справі № 602/354/22 залишено без змін (а.с. 26-34). Як свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, лікуючий лікар ФОП [PERSON] , копія якої додана позивачем до позовної заяви, [PERSON] , [INFO] , зверталася 09 серпня 2022 року в амбулаторно-поліклінічний заклад, у якому їй поставлено діагноз: ІІ клас (2-й підклас) за Е. Енглем. Мікрогнатія (а.с. 35). Як убачається із наданих позивачем копій фіскальних чеків, вона оплатила стоматологічному кабінету ФОП [PERSON] протягом період часу з 28.10.2022 по 28.08.2025 стоматологічне лікування на загальну суму 51 100,00 гривень (а.с. 36-49). Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання дитини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України). При вирішенні цього спору суд застосовує наступні норми права. У статтях 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, зокрема таке, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі частинами восьмою-десятою статті 7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 185\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З огляду на згадані вище норми права, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, невичерпний перелік яких наведений у ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, або ж у зв`язку з її хворобою чи каліцтвом. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина друга статті 185\~СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, а обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, підтвердилися в ході судового розгляду, то визнання позову відповідачем, на думку суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Щодо розподілу судового збору. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом положень частини першої статті 142 ЦПК України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на наведене вище, ураховуючи те, що відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, а також те, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн (50% від встановленої ставки судового збору), а іншу частину судового збору у сумі 605,60 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2025 між адвокатом Покотило Юрієм\~Володимировичем (Адвокат) та позивачем [PERSON] (Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги, згідно умов якого Клієнт доручає Адвокату підготовку та оформлення позову, захист та представництво прав та інтересів у Лановецькому районному суді по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, з усіма правами, наданими заявнику, потерпілому, позивачу, відповідачу, третій особі, стягувачу та боржнику, окрім права укладення мирової угоди, і Адвокат приймає на себе виконання цього доручення (а.с. 73). Відповідно до п.2 Договору про надання правової допомоги від 04.09.2025 сторони погодили гонорар за надання правової допомоги Клієнту в розмірі 8\~000,00 гривень. Згідно з Актом виконаних робіт від 28.10.2025 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 04/09/25 від 04.09.2025, копії яких містяться у матеріалах справи, Адвокат надав позивачу послуги згідно Договору про надання правової допомоги від 04.09.2025 в належному обсязі, претензій з приводу виконання умов вказаного договору Адвокат та Клієнт один до одного не мають, вартість наданих послуг складає 8\~000,00 гривень, які були оплачені позивачем адвокату (а.с. 75, 76). Отже, наведені вище докази підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8\~000,00 гривень. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та постанові від 05.06.2019 у справі № 922/928/18). У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, Верховний Суд зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved