Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 28830 від 27.08.2019 в розмірі 28\~126,58 грн., та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 27.08.2019 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 28830 у розмірі 11\~429,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 05.05.2020, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 220,00 % річних з фіксованою процентною ставкою. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та припинив вносити платежі, передбачені умовами договору як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання договору позики у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. 20.03.2020 ТОВ «ФК "Кредіплюс" та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір про відступлення прав вимоги № 20200320/1, за умовами якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК "Кредіплюс", включно і до відповідача. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором про споживчий кредит станом на 20.11.2024 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 28\~126,58 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 11\~136,07 грн., заборгованість за відсотками 9\~602,87 грн., заборгованість за пенею 2\~715, 00 грн., 3% річних згідноз ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~ 1\~122,19 грн. (перерахування 06.05.2020 23.02.2022), інфляційне збільшення 3\~550,45 грн. (період нарахування 06.05.2020 до 23.02.2022). Враховуючи вищенаведене, представник просить позовну заяву задовольнити. Ухвалою від 20.01.2025 справу прийнято розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 30.09.2025 у справі вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. Через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», однак що є належним повідомленням, на що вказував Верховний Суд у постанові від 13.05.202 в справі №755/4829/23. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явлення в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, неподання ним відзиву, наявність згоди позивача на заочне вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.08.2019 між ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 28830, відповідно до п.2.1, 2.1.1, якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором, надати відповідачу грошові кошти в сумі 11\~429,00 грн. в наступному порядку: у розмірі 8000 грн 30 коп., на картку позичальника № [NUMBER] , у розмірі 3428 грн. 70 коп. на поточний рахунок № [NUMBER] «Страхова компанія «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів встановлених Договором добровільного страхування №РR-104746 від 27.08.2019 (а.с.9-11). 20.03.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір відступлення прав вимоги № 20200320/1, у відповідності до умов якого ТОВ ФК "Кредіплюс" передає (відступає) ТОВ «ФК «Ареміда-Ф» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 28830 в розмірі 23 453,94 грн., з яких 11\~136,07 грн. -\~заборгованість за основним боргом, 9\~602,87 грн. - заборгованість за відсотками та 2\~175, 00- заборгованість за пенею. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.11.2024 за договором про споживчий кредит №28830 від 27.08.2019 у [PERSON] рахується заборгованість в сумі 28\~126 грн. 58 коп., з яких 11\~136,07 грн. -\~заборгованість за основним боргом, 9\~602,87 грн. - заборгованість за відсотками, 2\~175, 00 заборгованість за пенею. Крім того, новим кредитором нараховано -3% на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що складає 1\~122,19 грн., (період нарахування 06.05.2020-23.02.2022) та інфляційне збільшення 3\~550,45 (період нарахування 06.05.2020-23.02.2022) (а.с.26). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1\~ст. 89 ЦПК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відтак, як вбачається з матеріалів справи, позичальник (відповідач) свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. Доказів повернення відповідачем отриманих у позику за вказаним договором грошових коштів матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 23\~453 грн. 94 коп., з яких 11\~136,07 заборгованість за тілом кредиту, 9\~602,87 грн. заборгованість за процентами та 2\~175, 00 грн. заборгованість за пенею, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Позивач також просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період часу з 06.05.2020 до 23.02.2022 у розмірі 3\~550,45 грн. та 3% річних згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~ 1\~122,19 грн. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, кінцевий термін погашення позики відповідно до умов Договору встановлений до 05.05.2020, тому починаючи з 06.05.2020 у відповідача виникло прострочення за взятими на себе зобов`язаннями. Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до\~ст. 29\~Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25.03.2020 № 338, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928). Крім цього, згідно із п.6\~розділу IV Закону України «Про споживче кредитування»\~у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 карантин на всій території України відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023. Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, у період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків за період з 06.05.2020 по 23.02.2022 є необґрунтованими та не відповідають приписам пункту 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов до наступних висновків. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 761/415/24, за відсутності клопотанням іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: договір про надання правової допомоги №20241118-3К від 18.11.2024, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О. М.;\~\~розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] , яка становить 10 000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001477. Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. Проте, зважаючи на часткове задоволенняч позовних вимог позивача, а саме на 83, 39%, витрати на правиничу допомогу з відповідача підлягають стягненню співмірно з задоволеними позовними вимогами в сумі 8 339 грн. Щодо стягнення з відповідача судового збору, суд враховує, що відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №926 від 03.12.2024 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2019,79 гривень.

Outcome: partial