Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ "Діджи Фінанс" звернулося до Деснянського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2021 року між ТОВ "Слон кредит" та [PERSON] укладено договір № 736013 про надання споживого кредиту, згідно з умовами якого ТОВ "Слон кредит" надало позичальнику [PERSON] кредит у сумі 15000,00 грн на строк 365 днів з кінцевим терміном повернення до 25 жовтня 2022 року. Процентна ставка за перший день користування кредитом становила 20 % в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту, - 100 % річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складала 292,55 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складала 26801,30 грн. Відповідач не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 736013 становить 16170,00 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 10421,53 грн, проценти за користування кредитом у сумі 5748,47 грн. За договором факторингу від 28 серпня 2023 року № 2808-23, укладеним між ТОВ "Слон кредит" та ТОВ "Діджи Фінанс", первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 736013. З цих підстав позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 736023 у сумі 16170,00 грн, а також стягнути з нього судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва у зв`язку з тим, що справа не підсудна Деснянському районному суду міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Діджи Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. Указана ухвала судді була надіслана відповідачеві за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 31 жовтня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 31 жовтня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). У строк, визначений ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "Діджи Фінанс" до суду не подав. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 25 жовтня 2021 року між ТОВ "Слон кредит" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію",договір про споживчий кредит №736013 з умовами якого ТОВ "Слон кредит" зобов`язалосьнадати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 15000,00 грн на строк 365 днів до25 жовтня 2022 року (п. п. 1.2, 1.3,1.4 договору). Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов кредитного договору ТОВ "Слон кредит" надало [PERSON] кредитні кошти у сумі 12500,00 грн, що підтверджується відповіддю ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 27 вересня 2023 року № 2646_230927154936 (а. с. 28). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Позичальник [PERSON] не виконав зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, допустив заборгованість договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 736013, зокрема за тілом кредиту у сумі 10421,53 грн. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 1.5 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 736013 процентна ставка є фіксованою, та становить: процентна ставка за перший день користування кредитом становила 20 % в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту, - 100 % річних. Сплата поточних процентів здійснюється споживачем в кожну дату внесення платежу, зазначену в графіку платежів, за період, що передує даті внесення (п. 3.4 договору). Згідно п. 3.5. договору, сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Умовами договору від 25 жовтня 2021 року № 736013 про надання споживчого кредиту сторонами погоджено строк користування кредитом до 25 жовтня 2022 року (включно) (п. 1.4 договору). Проценти за користування кредитом нараховані позивачем з 26 жовтня 2021 року до 25 жовтня 2022 року, тобто у межах строку кредитування, визначеного п. 1.4 кредитного договору. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом несплачені проценти за користування кредитом становлять 5748,47 грн (а. с. 13) Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 736013 становить 16170,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 10421,53 грн, проценти за користування кредитом у сумі 5748,47 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 28 серпня 2023 року на підставі договору факторингу № 2808-23 ТОВ "Слон кредит" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 25 жовтня 2021 року № 736013 (а. с. 21-26). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Діджи Фінанс" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 25 жовтня 2021 року № 736013 у сумі 16 170,00 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 10421,53 грн, проценти за користування кредитом у сумі 5748,47 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Ч. 3 ст. 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн підтверджуються: договором про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року № 42649746, укладеним між адвокатом Лівак І.М. та ТОВ "Діджи-Фінанс"; додатковою угодою до договору від 30 травня 2025 року № 736013; детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М.; актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30 травня 2025 року № 736013. Враховуючи те, що відповідач не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд позбавлений можливості вирішити питання про зменшення цих витрат з власної ініціативи. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Діджи Фінанс" компенсації підлягають витрати професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved