Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. 10.09.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та відповідачем укладено Договір № 101837780, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою процентів та терміном користування 30 днів. 26.09.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та відповідачем укладено Договір № 3266345, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою процентів та терміном користування 30 днів. 17.12.2021 було укладено договір №17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101837780 від 10.09.2021 року. 28.12.2021 було укладено договір №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3266345 від 26.09.2021 року. Станом на 21.07.2025 заборгованість відповідача становить 131505,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 17000,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 113505,00 грн, заборгованість за комісіями - 1000,00 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, судовий збір 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 25\~000 грн. Ухвалою суду від 06.08.2025 відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно ч. 8 ст.128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 10.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем укладено Договір № 101837780, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою процентів та терміном користування 30 днів. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 26.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем укладено Договір № 3266345, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою процентів та терміном користування 30 днів. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2625 грн., які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Договори підписано одноразовими ідентифікаторами, про що зазначено у Довідках про ідентифікацію договору № 101837780 від 10.09.2021 року та № 3266345 від 26.09.2025 року. Відповідно до довідки від 20.03.2025 вбачається, що на підставі договору № 101837780 було здійснено переказ коштів на рахунок відповідача в сумі 10 000, 00 грн. Відповідно до довідки від 07.04.2025 вбачається, що на підставі договору № 3266345було здійснено переказ коштів на рахунок відповідача в сумі 7 000, 00 грн. Таким чином судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Своєю чергою відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого згідно з розрахунком заборгованості станом на 21.07.2025 заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит №101837780 від 10.09.2021 року становить 79250,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 68250,00 грн, заборгованість за комісіями - 1000,00 грн. Заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит №3266345 від 26.09.2021 року становить 52255,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 7000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 45255,00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з відповідача станом на 21.07.2025 рік становить 131505,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 17000,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 113505,00 грн, заборгованість за комісіями - 1000,00 грн. 17.12.2021 було укладено договір №17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101837780 від 10.09.2021 року. 28.12.2021 було укладено договір №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3266345 від 26.09.2021 року. Своєю чергою, на підставі договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року вказані права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит №101837780 від 10.09.2021 року та за Договором про споживчий кредит №3266345 від 26.09.2021 року перейшли до позивача ТОВ «Коллект Центр». Всупереч умовам Кредитних договорів, відповідач не виконав покладених на нього зобов`язань, не погасив кредитної заборгованості ні перед первинними кредиторами, ні перед правонаступником, внаслідок чого має заборгованість - 131 505,00 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Заявляючи позовні вимоги, ТОВ «Коллект Центр» посилається на те, що між первісними кредитодавцями та [PERSON] були укладені договори позики, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відповідно до яких було надало відповідачу грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підтвердження умов договору надано суду також розрахунок заборгованості. Вказані документи підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи містять підтвердження, що саме ці Умови кредитування розумів Відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи договори своїм одноразовим електронним підписом, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. За наведених обставин є підстави вважати, що ТОВ «Коллект Центр» як клієнт за договором факторингу набув право вимоги за вищенаведеними кредитними зобов`язаннями до відповідача на умовах визначених договорами кредитування. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1,2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив , якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із змісту ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З матеріалів справи вбачається, що договори позики укладені у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином судом встановлено доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів за договорами позики та факт невиконання зобов`язання щодо їх повернення позивачу, врезультаті чого у відповідача виникла заборгованість. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитними договорами у сумі 10000 грн за договором № 101837780 та 7000 грн за договором № 3266345, а також сум комісії 1000 грн та 1330 грн за вказаними договорами є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитами, суд зазначає таке. Згідно з умовами договору № 101837780 термін користування договору становить 30 днів зі сплатою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином відсотки за користування кредитними коштами за 30 днів становлять 3750 грн (10000 грн*1,25%*30 днів). Зазначена сума відсотків наведена позивачем у графіку платежів у додатку до договору. Також судом встановлено, що умовами договору передбачена пролонгація дії договору, яка не можу перевищувати загалом 60 днів користування коштами. Відсоткова ставка на пролонгований період становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином відсотки за другий період користування коштами становить 15\~000 грн (10000 грн *5%*30 днів). Згідно з умовами договору № 3266345 термін користування договору становить 15 днів зі сплатою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином відсотки за користування кредитними коштами за 15 днів становлять 10955 грн (7000 грн*2,5%*15 днів). Зазначена сума відсотків наведена позивачем у графіку платежів у додатку до договору. Також судом встановлено, що умовами договору передбачена пролонгація дії договору, яка не можу перевищувати загалом 60 днів користування коштами. Відсоткова ставка на пролонгований період становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином відсотки за другий період користування коштами становить 15750 грн (7000 грн *5%*45 днів). Отже загальна сума заборгованості за договорами становить 64785 грн, з яких: 29750 грн за договором № 101837780, 35035 грн за договором № 3266345. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, за безпідставністю. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 49,26% (64785 : 131505 х 100), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1193,27 грн судового збору (2422,40 х 49,26 %:100). Що стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Судом досліджено договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги, описом послуг та їх вартість: -надання усної консультації 4000 грн; -надання письмової консультації 3000 грн; -складання позовної заяви 18000 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, ціну позову, заявлену суму витрат на правничу допомогу, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг, ціною позову та складністю справи. Оцінюючи співмірність цих витрат суд зазначає, що в детальному описі наданих послуг не розкритий зміст усних консультацій адвоката, зважаючи на те, що позивач є фінансовою установою, а примусове стягнення заборгованості, яка була ним викуплена за договором факторингу, є основною його господарською діяльністю. Також суд вважає необґрунтовано завищеними витрати адвоката на складання позову, оскільки справа є типової та не вимагає значних зусиль для підготовки позовної заяви. Крім цього суд зауважує, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін. Враховуючи викладене, приписи ч.2 ст. 141 ЦПК України, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі - 3000 грн. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості.

Outcome: partial