Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Пекаренін А.А., звернувся до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Харкові. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2022, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] , яка є бабою позивача, склала заповіт від 08.10.2016, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської держаної нотаріальної контори Зімніцькою В.П., відповідно до якого заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач 14.11.2024 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. від 14.11.2024 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для звернення із заявою при прийняття спадщини. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини представник позивача зазначає введення в Україні воєнного стану, активні бойові дії в м. Харкові, що унеможливило своєчасне звернення позивача до нотаріуса. За вказаних обставин, позивач змушений звернутись до суду із позовною заявою про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] .. Ухвалою суду від 20.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 31.03.2025 витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко Л.Л. інформацію щодо наявності чи відсутності заведення спадкових справ, наявності заповітів, подання заяв про право на спадщину чи відмову від прийняття спадщини, видачі свідоцтв про право на спадщину та надати копію спадкової справи (у разі наявності) після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На виконання ухвали суду від 31.03.2025 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко Л.Л. надіслала до суду копію спадкової справи №71/2024, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] 13.05.2025 представник відповідача надіслав до суду додаткові поясненні по справі, в яких просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказав про відсутність доказів, які б підтверджували поважність причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 14.07.2025 підготовче провадження у даній справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, а також просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, у додаткових поясненнях від 13.05.2025 вказав про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2022, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків). Після смерті [PERSON] позивач 14.11.2024 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. від 14.11.2024 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для звернення із заявою при прийняття спадщини. На підставі досліджених судом документів встановлено, що [PERSON] є бабою [PERSON] , що підтверджується наступним. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.1990, в якому зазначено, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 14.11.2024 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 14.11.2024 встановлено, [PERSON] 15.09.1989 зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку змінила прізвище на « [PERSON] ». Також судом встановлено, що мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2015. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується: копією свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 (реєстраційний № 5П-95-52617), виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, відповідно до якого вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2008, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, відповідно до якого [PERSON] прийняла у спадщину частки квартири після смерті [PERSON] . Після звернення позивача із заявою про прийняття спадщину, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу заведено спадкову справу № 71/2024, копію якої надано до суду. Із досліджених документів спадкової справи встановлено, що інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Згідно копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79150922 від 14.11.2024 вбачається, що за життя [PERSON] неодноразово складала заповіти. Востаннє [PERSON] складено заповіт від 08.10.2016, який посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської держаної нотаріальної контори Зімніцькою В.П. Як вбачається зі змісту заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] вона заповідає [PERSON] , [INFO] . Відтак, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його баби [PERSON] , та є спадкоємцем за заповітом. Водночас, постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. від 14.11.2024 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою при прийняття спадщини. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості заявлених позивачем вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З урахуванням встановлених судом обставин, кінцевим строком для прийняття позивачем спадщини є 22.01.2023. Згідно з ч. 1,2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі№ 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 у справі № 626/274/22. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач посилався зокрема на те, що після запровадження з 24.02.2024 в Україні воєнного стану, розпочалися активні бойові дії м. Харкова. Суд зауважує, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (в редакції від 22.12.2022, тобто в межах строку для прийняття спадщини) Харківська міська територіальна громада була віднесена до території, яка з 24.02.2022 перебувала в умовах виникнення можливості бойових дій. При цьому дата їх припинення не була визначена наказом у вказаній редакції. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачкою шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався позивач та загальновідомі обставини суд дійшов висновку, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, про які вказав позивач, є тими непереборними обставинами, які перешкоджали йому протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц, від 01.06.2020 у справі № 185/777/17. Крім того, суд враховує правовий висновок, сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, відповідно до якого необізнаність спадкоємця про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Матеріалами справи не підтверджено, що позивач був обізнаний про заповіт, однак безпідставно не вчинив дій щодо прийняття спадщини. Також суд приймає до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем, на користь якого [PERSON] заповіла належну їй квартиру. Суд відхиляє доводи представника Харківської міської ради щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки вони ґрунтуються виключно на формальному підході до оцінки спірних правовідносин, без врахування волевиявлення спадкодавця. Крім того, суд зауважує, що представник Харківської міської ради, незважаючи на обізнаність про розгляд справи та її тривалість, не надав до суду заяв по суті на стадії підготовчого провадження з викладом ґрунтовних заперечень, участі в судових засіданнях не приймав, а обмежився письмовими поясненнями. Насамкінець суд наголошує, що воля спадкодавця має ключове значення при вирішенні даної справи, оскільки заповіт - це останній юридично значимий документ, що складається за життя людини та має бути безумовно виконаний після її смерті. На переконання суду, порушення строку для прийняття спадщини не може нівелювати волю спадкодавця та його бажання, аби майно було успадковане особою, яка зазначена у заповіті. До того ж наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційним втручанням у його володіння майном, оскільки втрата права на спадкування майна за заповітом буде для позивача надмірним тягарем та, як наслідок, буде порушено баланс між інтересами позивача та інтересами територіальної громади м. Харкова. Враховуючи викладене, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, з метою виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує з урахуванням позиції представника позивача, який не наполягав на їх стягненні з відповідачів, що не позбавляє позивача можливості вирішити вказане питання в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved