Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

позивач ТОВ «КОШЕЛЬОК» звернулося до суду через свого представника - адвоката Гурського Г.Ю. із позовом до громадянина [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3308802477-387273 від 03.07.2021 в розмірі 16 137.5 грн., а також судові витрати: зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2021 року між [PERSON] та «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3308802477-387273 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Договір № 3308802477-387273 було укладено за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 2347, для підписання кредитного договору № 3308802477-387273 від 03.07.2021 року, шляхом направлення позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» надало гр-ну [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 5000,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 15 днів, (п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка, становить 1.65% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків). Кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору перераховано на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківська картка на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3308802477-387273 від 03.07.2021 року. Згідно п. 3.6. кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 18.07.2021 року до 15.10.2021 року, за ставкою 2,2% на добу. Та на момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 16 137.50 грн., яка складається з - заборгованість за сумою кредиту 5000 грн; заборгованість за відсотками за користування позикою 11 137.50 грн. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі, з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за зареєстрованим місцем проживання (перебування). Повістка про виклик до суду разом з копією позовної заяви та додатками до неї надіслані на зареєстровану адресу місця проживання відповідача. Поштовий конверт з повідомленням та копіями матеріалів справи повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади». Так, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Судом встановлено, що 03.07.2021 року між [PERSON] та «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3308802477-387273 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 2347 -, для підписання кредитного договору № 3308802477-387273 від 03.07.2021 року, шляхом направлення позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» надало гр-ну [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 5000,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 15 днів, (п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка, становить 2,2% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору . 1. п. 2 графіку розрахунків). Кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору перераховано на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківська картка на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3308802477-387273 від 03.07.2021 року. Згідно п. 3.6. кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 18.07.2021 року до 15.10.2021 року, за ставкою 2,2% на добу. Згідно наданої АТ «ТАСКОМБАНК» інформаційної довідки № 25/08/2025 від 25.08.2025 року від 28.07.2025 року 03.07.2021 року о 12:41:23 на картку [NUMBER] було зараховано 5 000 грн. Відповідач має заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 16 137.50 грн., яка складається з - заборгованість за сумою кредиту 5000 грн; заборгованість за відсотками за користування позикою 11 137.50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 3308802477-387273 від 03.07.2021 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір, який власноручно підписаний останнім. Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що первісний кредитор за кредитним договором надав [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на рахунок відповідачки, який використовувався відповідачкою, що підтверджується випискою по особовому рахунку, тобто виконав свої зобов`язання з надання коштів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданих позивачем вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 16 137.50 грн. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). При цьому як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Щодо судових витрат Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2422,40 грн і 10000 грн, відповідно. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях): - договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025; - копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; - прейскурант переліку послуг, що входять до складу правової допомоги від 15.10.2025 року; Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України. У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 759/17885/19 сформовано висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved