Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

09.09.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором №3129411611/254101 від 29.02.2020 року в сумі 10881,50 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн., простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 7381,50 грн. Представник позивача посилається на те, що 29.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та\~\~відповідачем укладено кредитний договір №3129411611/254101, в електронному вигляді. Відповідно до умов Кредитного договору №3129411611/254101 від 29.02.2020 року, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3500,00 грн., строком на 14 днів, відсоткова ставка 1,85% на добу. 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Сіті фінанси груп» було укладено договір факторингу №1-31/05/21 первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників. Відповідно до вказаного договору та реєстру боржників ТОВ «Сіті фінанси груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Гоуфінгоу», у тому числі і до відповідача. 03.06.2021 року ТОВ «Сіті фінанси груп», відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 відступив право вимоги за кредитним договором №3129411611/254101\~від 29.02.2020\~року до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 10.09.2025 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у справі, у строки передбачені\~ст. 275 ЦПК України. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала судді була направлена на адресу відповідача, за якою він зареєстрований. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов, не було надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Так в матеріалах справи міститься Кредитний договір №3129411611/254101\~від 29.02.2020\~року який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та\~\~відповідачем, який було укладено в електронній формі. Відповідно до умов Кредитного договору №3129411611/254101 від 29.02.2020 року, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3500,00 грн., строком на 14 днів, відсоткова ставка 1,85% на добу. Згідно з вказаним кредитним договором, він підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Сіті фінанси груп» було укладено договір факторингу №1-31/05/21 первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників. Відповідно до вказаного договору та реєстру боржників ТОВ «Сіті фінанси груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Гоуфінгоу», у тому числі і до відповідача. 03.06.2021 року ТОВ «Сіті фінанси груп», відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 відступив право вимоги за кредитним договором №3129411611/254101\~від 29.02.2020\~року до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. На підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів, позивачем надано інформаційну довідку, відповідно до якої 29.02.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3500,00 грн. за реквізитами платіжної карти №5363-54Х-ХХХХ-2780 та зазначає, що вказана довідка є доказом видачі кредитних коштів. Суд зазначає, що вказана інформаційна довідка не є доказом надання відповідачу кредиту, оскільки в ній вказано неповний номер банківської картки, на яку здійснено переказ грошових коштів, та відсутні дані отримувача. Крім того, позивачем не доведено, що вказана картка належить саме відповідачу. Суд наголошує, що договір кредитний договір №3129411611/254101 від 29.02.2020 року, укладений між позивачем та відповідачем, не містить повних реквізитів платіжної картки відповідача (позичальника). Відтак, суд позбавлений можливості з`ясувати, чи дійсно кредитором було здійснено перерахування коштів позичальнику відповідно до умов Договору. Також надана позивачем виписка з особового рахунку за кредитним договором №3129411611/254101 від 29.02.2020 року не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості та не підтверджує факт надання йому кредитних коштів. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, саме банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виписка з рахунку особи, надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про витребування виписки з рахунку позичальника на підтвердження отримання останнім кредитних коштів. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). У ч. 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1ст. 80 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором від позивача, через що відсутні правові підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами п. 2 ч. 2 ст.141ЦПКУкраїни та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладає на позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору, професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed