Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з указаним\~позовом і просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, загальною площею 67,2 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., з відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] , свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний будинок з 2007 року перебуває у її користуванні, внаслідок укладення усного правочину з попередніми користувачами, але договір купівлі-продажу укладено не було, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Позивач проживає за вказаною адресою разом зі своєю родиною, користується будинком, покращила його стан, добросовісно, відкрито та безперервно ним володіє. Ухвалою судді від 06.08.2025 було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої підлягає здійсненню за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.10.2025 підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено справу до розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримала (а.с.52). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги, викладені в позовній заяві визнав,\~просив справу розглянути за його відсутності (а.с.46). Ухвалою суду від 13.11.2025, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд, у зв`язку з тим, що визнання відповідачем позову суперечить закону. З`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Згідно з виписки з погосподарської книги Заріченського старостинського округу № 3 Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області від 3 лютого 2025 року № 12, за особовим рахунком № [NUMBER] будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки Заріченського старостинського\~округу №\~3\~виконавчого комітету\~Путивльської міської\~ради Конотопського\~району Сумськоївід 15 травня 2025 року № 8 підтверджена та обставина, що [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] з 28 вересня 2007 року і по теперішній час. До складу її сім`ї входять: [PERSON] , 2009 р.н. (донька), [PERSON] , 2011 р.н. (донька), [PERSON] , 2014 р.н. (син), [PERSON] , 2022 р.н. (донька) (а.с.10). [PERSON] укладено договір від 5 березня 2024 року №292056735 про надання послуг з розподілу електричної енергії та заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-28). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч.4\~ст.344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним,\~тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. У відповідності до вищенаведених норм матеріального права, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння,\~які повинні мати місце одночасно. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст.344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. У постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. В той же час, як зазначила позивач у позовній заяві, право користування спірним житловим будинком було передано їй попередніми фактичними користувачами внаслідок укладення усного правочину і саме з того часу вона володіє та користується будинком. Таким чином, за встановлених судом обставин, відсутні підстави вважати, що володіння позивачем [PERSON] спірним домоволодінням є добросовісним та правомірним для набуття права власності в порядку набувальної давності на підставі ст. 344 ЦК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed