Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

17.10.2025 в електронній формі через електронний кабінет до суду надійшов позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ГЕЛЕКСІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 58137 від 26.02.2019 у розмірі 24669 грн 50 коп., з яких: - 5000 грн 00 коп. сума заборгованості за позикою, -\~19669\~грн 50 коп. сума заборгованості за процентами та комісією за користування позикою, та судові витрати: судовий збір - 2423 грн 00 коп.; витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн 00 коп. Позивач мотивує свої позовні вимоги таким. 26.02.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 змінена назва на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ГЕЛЕКСІ») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено укладено Договір позики № 58137 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора «74702044». На той час ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції укласти електронний договір позики (оферти) здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема: проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; підтвердження даних банківської картки; натискання кнопки «підтвердити заявку»; введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». На підставі зазначеного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн 00 коп. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики стандартна процентна ставка становить 0,001 % в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Позивач просить стягнути [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики № 58137 від 26.02.2019 у розмірі 24669 грн 50 коп., судовий збір 2423 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн 00 коп. Ухвалою судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21.10.2025 позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ГЕЛЕКСІ» до [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~договором позики залишено без руху та надано час для усунення її недоліків. Ухвалою від 22.10.2025 у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду 18.11.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.11.2025 в електронній формі через електронний кабінет до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , у якому відповідач позовні вимоги ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» не визнає та просить відмовити у їх задоволені в повному обсязі. Просить суд застосувати строк позовної давності до вказаного позову, оскільки частина строку вже минула до початку воєнного стану, а карантин позивачу не перешкоджав зверненню до суду, зокрема через систему «Електронний суд». Підстав для поновлення строку позовної давності для звернення до суду у позивача немає. У разі часткового задоволення позову зменшити розмір неустойки до розумного рівня. 06.11.2025 в електронній формі через електронний кабінет до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності та відмовити у задоволені позову, у зв`язку із спливу трьохрічного строку позовної давності. Також 06.11.2025 в електронній формі через електронний кабінет до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи без її участі у зв`язку із неможливістю особисто брати участь під час розгляду справи. 07.11.2025 в електронній формі через електронний кабінет до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Рудзей Ю.В., у якому зазначає, що беззаперечним є факт укладення між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи договору позики № 58137 від 26 лютого 2019 року в електронній формі та невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позики. У своєму відзиві відповідач не стверджує, що кредитні кошти не отримував, та не надає доказів, що заборгованість була погашена. Щодо строку позовної давності представник позивача зазначає про те, що вона обраховується з 27.03.2019 (дата укладання Додаткової угоди № 1). З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року він був зупинений на строк дії карантину, а з 24.02.2022 зупинився на період дії воєнного стану і був зупиненим до 04.09.2025. До суду з позовом позивач звернувся 16.10.2025, тобто в межах строку позовної давності. Просить суд позовні вимоги ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити в повному обсязі. 07.11.2025 в електронній формі через електронний кабінет відповідач [PERSON] надала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому вона не визнає борг, не підтверджує отримання коштів, оскільки не має доступу до особистого кабінету, не пам`ятає паролів та не може перевірити факту переказу коштів, укладення договору, графіку платежів чи умов пролонгації. Зазначає, що у позивача відсутні докази, що саме відповідач вчинила дії, які підтверджують акцепт (введення коду, підтвердження заявки). Відсутній кваліфікований електронний підпис або інші засоби автентифікації, які дозволяють ідентифікувати особу відповідно ст. 207 ЦК України. Просить суд, застосувати строк позовної давності як підставу для відмови у позові та не стягувати витрати на правничу допомогу у разі відмови в позові. Звертає увагу суду на те, що згідно з графіком платежів, на дату платежу (27.03.2019) загальна сума зобов`язань становила 6609 грн 50 коп. Позовна сума перевищує її майже в чотири рази. Пункт 5.3. договору передбачає підвищену комісію - 3% на день. Пункт 5.4. - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Такі санкції є явно неспівмірними до суми позики відповідно до ст. 551 ЦК України та практики Верховного Суду, де суд має право зменшити розмір неустойки до розумного рівня. У разі часткового задоволення позову просить зменшити розмір неустойки до розумного рівня. Представник позивача адвокат Рудзей Ю.В. у судове засідання 18.11.2025 не з`явився, однак, у заявах по суті просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги просив задоволити повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 18.11.2025 не з`явилася. Однак 06.11.2025 відповідач подала письмову заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, під час ухвалення рішення врахувати відзив на позовну заяву та додані клопотання. Фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 26.02.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГЕЛЕКСІ», яке в подальшому змінило назву на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ГЕЛЕКСІ», та [PERSON] укладено договір позики № 58137, який відповідачем підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «74702044». Умовами вказаного договору передбачено таке. Відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк: -п.п. 1.1.1. Договору, сума позики 5000 грн 00 коп.; -п.п. 1.1.2. Договору, плата за користування позикою у вигляді: -п.п. 1.1.2.1. Договору, процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики; -п.п. 1.1.2.2. Договору, комісії складає 1,1% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; -п.п. 1.1.3. Договору, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. -п.п. 1.1.4. Договору, нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. -п.п. 1.1.5. Договору, строк повернення позики (термін платежу): 27 березня 2019 року (а.п. 5-8). Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп. 1.1.1. договору, в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Якщо позичальник повертає позику в той самий день, що і день отримання позики позичальник сплачує на користь позикодавця компенсацію в розмірі 100 грн 00 коп. В цьому випадку вимоги пп. 1.1.2. 1.1.4. не застосовуються. Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Датою укладання договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника. Відповідно до пункту 4.1. Договору позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 27 березня 2019 року. Пункт 4.2. Договору передбачає, що сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в особистому кабінеті. За пунктом 4.3. Договору обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп. 1.1.5. договору, включно. Пунктом 4.4. Договору передбачено, що у разі продовження строку договору позичальником, нарахування процентів та комісійної винагороди за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк договору. Пункт 4.5. Договору: сума позики, проценти за користування позикою, комісійна винагорода за користування позикою, пеня складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок позикодавця у строк, встановлений договором. Пункт 5.3. Договору: у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Пункт 5.4. Договору: у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості. Пункт 5.5. Договору: пеня нараховується протягом терміну та в розмірі, передбаченому чинним законодавством. Пункт 9.1. Договору: внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових договорів. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору, є його невід`ємною частиною. Пункт 9.2. Договору: після вступу в силу договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, які так чи інакше стосуються договору, втрачають юридичну силу. Пункт 9.13. Договору: до правовідносин за цим договором застосовується загальний строк позовної давності, визначений законодавством України тривалістю у 3 (три) роки (а.п. 5-8). Відповідно до Графіка платежів до договору позики № 58137 від 26.02.2019, дата повернення кредиту - 27.03.2019. Графік платежів підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «74702044» (а.п. 9). Паспорт позики містить основні умови кредитування, серед яких дата повернення кредиту - 27.03.2019. Паспорт відповідачем підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «74702044» (а.п. 11-13). 27 березня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору позики № 58137 від 26.02.2019, умовами вказаної додаткової угоди передбачено таке: п. 1: внести до Договору позики № 58137 від 26 лютого 2019 року, укладеного між Сторонами (далі Договір) такі зміни: 1.1. Пункт 1.1.1. Статті 1. «Предмет договору» викласти в наступній редакції: «1.1.1. сума позики 5000,0 грн (надалі за текстом іменується «сума позики» в усіх відмінках);» 1.2. Пункт 1.1.5. Статті 1. «Предмет договору» викласти в наступній редакції: «1.1.5. строк повернення позики (термін платежу) 25 квітня 2019 року.» 1.3. Пункт 4.1. Статті 4 «Порядок повернення позики, порядок нарахування та сплати процентів та комісійної винагороди» викласти в наступній редакції: «4.1. Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 25 квітня 2019 року.» п. 2: скасувати Графік платежів до Договору позики № 58137 від 26 лютого 2019 року та викласти його в новій редакції з урахуванням змін та вимог, що викладені в п. 1 цієї Додаткової угоди. п. 3: ця Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами, є невід`ємною частиною поговору. п. 4: всі інші умови Договору, що не суперечать цій Додатковій угоді, залишаються без змін (а.п. 9 на звороті). Відповідно до Графіка платежів до договору позики № 58137 від 26.02.2019, який відповідачем підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «72114585», вказана дата повернення кредиту 25.04.2019 (а.п. 10 на звороті). Згідно з листом ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 01.09.2025, ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» на картку номер [NUMBER] перераховані кошти 26.02.2019 в розмірі 5000 грн 00 коп. Отримувач коштів [PERSON] , номер транзакції в системі [NUMBER] , номер операції - 134257330 (а.п. 22). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, з 26.02.2019 по 22.08.2019 заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики № 58137 від 26.02.2019 перед позивачем складає 26487 грн 00 коп., з яких: 5000 грн 00 коп.- заборгованість за позикою; 74 грн 50 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 19595 грн 00 коп. заборгованість за простроченими комісіями; 582 грн 15 коп. сума заборгованості пені за тілом заборгованості, 5 грн 19 коп. сума заборгованості пені за відсотками; 1230 грн 17 коп. сума заборгованості пені за комісіями (а.п. 14-18). Водночас позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 24669 грн 50 коп., з яких 5000\~грн 00\~коп.\~ сума\~заборгованості за\~позикою (тіло),19669\~грн 50 коп. сума заборгованості за процентами та комісією за користування позикою. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас, згідно з ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Стаття 1046 ЦК України\~передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1\~ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 вказаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому\~Цивільним\~та\~Господарським\~кодексами України, а також іншими актами законодавства. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.\~ Згідно\~зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, спірний договір, додаткову угоду до нього та обидва графіки платежів відповідачкою підписано електронним підписом за допомогою одноразових ідентифікаторів, що мало наслідком перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач користувалася наданими кредитними коштами та частково погасила заборгованість 27.03.2019. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з [PERSON] за договором позики № 58137 від 26.02.2019 заборгованості за тілом позики у розмірі 5000 грн 00 коп. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та комісії у розмірі 19669 грн 50 коп. Як зазначено вище, плата за користування позикою встановлено договором у вигляді: - процентів та складає 0,01% в день від поточного залишку позики (п. 1.1.2.1.); - комісії (комісійної винагороди) та складає 1,1% в день від початкового розміру позики відповідно пп. 1.1.1. Договору (п. 1.1.2.2.). Водночас пункт 5.3. Договору передбачає відповідальність у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості і зобов`язує позичальника сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Отже, умови договору збільшують розмір комісійної винагороди з 1,1% в день до 3,0% в день і така збільшена комісія, що фактично є платою за користування позикою, нараховується виключно у випадку прострочення терміну платежу, тобто поза строком договору. За змістом\~ст. 1056-1 ЦК України\~ розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її першої частини, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-141гс19) викладено правовий висновок про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, провадження № 12-83гс18; ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012, провадження №12-289гс18). Відповідно додоговору позики № 58137 від 26.02.2019 та з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору позики № 58137 від 26.02.2019, позика надавалася на строк повернення позики (термін платежу) до 25.04.2019 із платою за користування позикою у вигляді процентів у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики та комісії у розмірі 1,1% в день від початкового розміру позики відповідно пп. 1.1.1. Договору. Тому суд враховує, що відсотки та комісія (як плата за користування позикою) можуть нараховуватися виключно протягом строку дії спірного договору, а саме до 25.04.2019, що відповідає наведеним правовим висновкам. Посилання у спірному договорі на те, що відсотки, які нараховуються поза строком кредитування, є відсотками у розумінні статей 625 та 1050 ЦК України, відсутнє. Також суд звертає увагу на те, що, звертаючись з вимогою про нарахування відсотків та комісії за договором позики № 58137 від 26.02.2019 у розмірі 19669 грн 50 коп., ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» вказаний розмір належним чином не обґрунтовує. Зазначає про право нараховувати такі відсотки до дня повного погашення заборгованості та посилається на розрахунок заборгованості з 26.02.2019 по 22.08.2019 за договором позики № 58137 від 26.02.2019 (а.п. 14-18). 25.04.2019 відповідач повинен був повернути позивачеві позику у сумі 5000 грн 00 коп. і сплатити проценти та комісію згідно з Графіком розрахунків, де сума нарахованих процентів та комісій за період з 26.02.2019 по 25.04.2019 за користування позикою становить 1609 грн 50 коп. (а.п. 14, 15 на звороті). Відтак лише наведений розмір заборгованості за відсотками та комісіями може бути стягнутий з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ», оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2\~статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати плату за користування позикою. За таких обставин, позовна заява ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 58137 від 26.02.2019 в розмірі 6\~609 грн 50 коп., яка складається з: 5000 грн 00 коп. заборгованість за тілом позики; 1609 грн 50 коп. заборгованість за процентами та комісіями за користування позикою. Щодо застосування позовної давності. Доводи відповідача про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності суд вважає безпідставними з огляду на таке. Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. (постанова ВС від 03.02.2022 № 758/10335/16-ц). Статтею 256 ЦК\~унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5\~ст. 261 ЦК України). За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.\~263\~та\~264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~(далі - Закон № 540-IX)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей\~Закон\~набрав чинності 02.04.2020. У зв`язку з цим початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020\~Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим\~Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~(далі - Закон № 2120-ІХ)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії.\~Закон № 2102-IX\~набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 №4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Відтак в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) був продовжений від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025. З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг строку звернення до суду зупинявся. Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. Як вбачається з матеріалів справи, право на подання позову у позивача виникло 26.04.2019, оскільки строк повернення позики (термін платежу) настав 25.04.2019. Водночас з 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та\~перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону № 540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п. 19 у редакції\~Закону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19,\~Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків. Позов подано 17.10.2025. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом. Щодо розподілу судових витрат. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ГЕЛЕКСІ» поніс судові витрати, що складаються з 2423 грн 00 коп. сплаченого судового збору, що підтверджується\~платіжною інструкцією\~№ 1848\~від 14.10.2025(а.п. 27). Відповідно до норм Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач за подання до суду даного позову повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (3028х0,8= 2422 грн 40 коп.). Щодо переплаченої позивачем суми судового збору у розмірі 60 (шістдесят) копійок, то суд звертає увагу позивача на положення п. 1 ч. 1, ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», якими встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, і у такому випадку повертається у розмірі переплаченої суми. Також відповідно\~до ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Вказане правило неодноразово підтримано судовою практикою: постанови Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01 березня 2017 року та № 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року, Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 707/2717/21, від 10 січня 2024 року у справі № 757/48467/21, від 16.04.2025 у справі № 361/5009/22). У пункті 9 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп. Відповідач [PERSON] є особою з числа осіб з інвалідністю IІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 15.05.2024 № [NUMBER] серії ААН. З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, такі судові витрати підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також їх компенсації ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» у цій частині за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частинами 1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 09.07.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Ю.В. укладено договір про надання правничої допомоги (а.п. 24). На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду акт № 58137 від 01.09.2025 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025, згідно з яким загальна вартість витрат на правничу допомогу складає 5000 грн 00 коп. (а.п. 19). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). З огляду на умови договору про надання правничої допомоги та інші докази понесених витрат, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи та з урахуванням вимог ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позов заявлено з ціною 24669 грн 50 коп., а задоволено на суму 6609 грн 50 коп., тобто на 26,79% (6609,50х100:24669,50). Компенсації ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, підлягає судовий збір у сумі 648 грн 96 коп. (2422,40х26,79%). Стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» підлягають витрати на професійну правничу допомогу у сумі\~1339\~грн 50\~коп. (5000,00х26,79%). На підставі ст. 207, 257, 261, 267, 512, 514, 526, 610, 611, 626, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved