Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представниця позивачки адвокат Романова Г.В. звернулась до суду в інтересах позивачки з позовом, яким просить визнати за позивачкою права власності на 1/3 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з одного житлового будинку загальною корисною площею 115,4 кв.м., жилою площею 59,7 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 1200 кв.м. При цьому будинку є надвірні будівлі: сарай, два льоха, на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 1980 року посвідченого державним нотаріусом в.о. Куп`янської державної нотаріальної контори Ярошевич О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1177, договір було зареєстровано КП « Куп`янське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу №22 за реєстровим №3725 28 вересня 1993 року. Позов обґрунтований тим, що позивач володіє 1/3 частини вищевказаного нерухомого майна, яке було придбано ним на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1980 року посвідченого державним нотаріусом в.о. Куп`янської державної нотаріальної контори Ярошевич О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1177, договір було зареєстровано КП « Куп`янське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу №22 за реєстровим №3725 28 вересня 1993 року. У ході збройної агресії Російської Федерації мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил, що полягали у здійснені обстрілів із невстановленого виду озброєння Куп`янського району Харківської області. В результаті цього будинок [ADDRESS] був пошкоджений. Факт пошкодження будинку зафіксований Куп`янським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та відкрито провадження №12025221100000666 від 01.04.2025 року за ст. 438 КК України. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень будинку на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивачки спеціальних знань, а також беручи до уваги безпекову ситуацію, що має місце на Харківщині, зокрема і той факт, що м. Куп`янськ Куп`янської міської територіальної громади, є зоною бойових дій. У зв`язку з пошкодженням будинку, частина якого належить позивачці, є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 р. № 381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги єВідновлення. Відповідно до п. 3 ч. 13 зазначеного Порядку для отримання компенсації необхідно переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису, провести його реєстрацію. Проте здійснити реєстрацію права власності на 1/3 частини будинку позивачка, з причин викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій № 79798088 від 08.07.2025, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Шеховцовою М.Є., не може. Так, 01.07.2025 року позивачка звернулася із заявою про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно. За результатами розгляду заяви державний реєстратор прав на нерухоме майно Шеховцова Маргарита Євгенівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська обл., встановила відсутність інформації про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. У зв`язку з цим державний реєстратор направила запит до органу, який відповідно до законодавства проводив реєстрацію права власності до 2013. На цей запит 07.07.2025 року від Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області надійшла відповідь, в якій зазначено, що зберігачем інвентарних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ», будівля якого через збройну агресію російської федерації в Україні була зруйнована, а саме комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше) знищені. Таким чином, на цей час неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в населених пунктах, що входять до складу Куп`янської громади. Відповідно до плану з технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.08.2000 року загальна площа будинку складає 115,4 кв.м, житлова площа 59,7 кв.м, який на плані земельної ділянки зазначений літ. «А». При будинку є надвірні будівлі: сарай літ. «Б», два льоха літ. «В», «Г». Інвентаризаційна оцінка домоволодіння з надвірними будівлями станом на 23.04.1980 року становить 2460 карб, дійсна вартість 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями станом на 30.07.2025 року становить 120020,00 грн. Ухвалою судді від 23.09.2025 провадження у справі було відкрите. Ухвалою суду від 20.10.2025 підготовче провадження у справі закрите, а справа призначена до судового розгляду. Представниця позивачки та позивачка, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання та подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання та подав клопотання про розгляд справи без його участі. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії довідки від 17.06.2025 № 6326-5003710144, яка видана Управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, позивачка взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності 1/3 частини будинку позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1980 року , посвідченого державним нотаріусом в.о. Куп`янської державної нотаріальної контори Ярошевич О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №1177, договір було зареєстровано КП « Куп`янське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу №22 за реєстровим №3725 28 вересня 1993 року. За даними технічного паспорту будинку [ADDRESS] від 15.08.2000 року, загальна площа будинку складає 115,5 кв. м, житлова площа 59,7 кв. м, що загалом складається з п`яти кімнат (перша кімната під цифрою «1-10» 9,6 кв.м., друга кімната під цифрою «1-7» 11,3 кв.м., третя кімната під цифрою «1-9» 8,8 кв.м., четверта кімната під цифрою «1-11» - 17,6 кв.м., п`ята кімната під цифрою «2-8» - 12,4 кв.м.), тамбур під цифрою «1-І» 2,4 кв.м., кухня під цифрою «1-ІІ» - 12,4 кв.м., санвузол під цифрою «1-ІІІ» 5,8 кв.м, коридор під цифрою «1-6» - 12,2 кв.м., веранда під цифрою «2-І» - 3,2 кв.м., сіни під цифрою «2-ІІ» 9,2 кв.м , кухня під цифрою «2-5» - 10,5 кв.м. Відновлена вартість домоволодіння з надвірними будівлями станом на 15.08.2000 року становить 36628,00 гривні. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Про це свідчить копія Інформаційної довідки від 27.08.2025 № 441041917 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 01.07.2025 року позивака звернулась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою (реєстраційний номер 67722972) про державну реєстрацію права власності на 1/3 частини будинку [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 08.07.2025 за результатами розгляду цієї заяви державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Харківська область Шеховцова Маргарита Євгенівна винесла рішення № 79798088 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови зазначено, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. У мотивувальній частині вищевказаного рішення державного реєстратора міститься інформація про відсутність результатів після здійснення під час розгляду заяви позивачки консолідованого пошуку інформації в Державному речових прав та реєстрах до 2013 року щодо реєстрації прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. Крім того, згідно з п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов`язаний перевірити факт проведення державної реєстрації прав, що виникли до 1 січня 2013 року, для чого запитує відповідну інформацію від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав. За інформацією, яка отримана від Куп`янської міської військової адміністрації від 07.07.2025, зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ» (Харківська обл., м. Куп`янськ, пл. Центральна, 23), будівля якого внаслідок збройної агресії російської федерації була зруйнована, а база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше знищені. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за нею права власності на спірне нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Так, згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону передбачають, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. На момент отримання позивачкою права власності спірного нерухомого майна у квітні 1980 року діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації такого права. Так, правова норма статті 128 Цивільного кодексу Української РСР визначала, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Укладення угод\~як одну\~з підстав\~набуття права\~власності передбачалося\~і статтею\~12\~Закону України\~від 07.02.1991\~№ 697-XII «Про власність». В подальшому з 2002 року по 1 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002. Пунктом 1.3 цього Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. У вказаний період часу був прийнятий Цивільний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2004 та яким було змінено підхід до визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно. Так, відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Крім того,\~03.08.2004\~набрав чинності\~Закон України\~від 01.07.2004\~№ 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сферою регулювання якого є відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Вказаний Закон\~№ 1952-IV надав визначення державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону). Нормами ст.4\~Закону № 1952-IV було встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з\~п.5\~Прикінцевих положень\~Закону № 1952-IV реєстрація об`єктів нерухомості проводилася комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації до створення єдиної системи органів реєстрації прав, до якої за ст.5 Закону входять місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру. У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з грудня 1996 року, коли позивачка набула право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачкою на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Куп`янське БТІ», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачкою, створили ситуацію, при якій позивачка не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивачки наявне свідоцтво про право власності на житло, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачці беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачка посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved