Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт на право приватної власності на земелю серії ІІ-ЗК №011989 належить [PERSON] . Обгрунтував заяву тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на земелю серії ІІ-ЗК №011989, виданого на підставі рішення Руськокомарівської сільської ради від 2 грудня 1993 року, є власником земельної ділянки площею 0,25 га, з цільовим призначенням - будівництво індивідуального будинку, що розташована на території Руськокомарівської сільської ради Ужгородський район Закарпатська область. При видачі Державного акту на право приватної власності на земелю серії ІІ-ЗК №011989 була допущена помилка у написанні прізвища заявника, а саме - помилково записано [PERSON] , що не співпадає з записом прізвища заявника. Для подальшого розпорядження своєю земельною ділянкою йому небхідно встановити, що Державний акт на право власності на земельну ділянку дійсно належить йому, адже прізвище в акті і в паспорті відрізняються. Отримати новий Державний акт з випраленим прізвищем неможливо, оскільки відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права та їх обтяження на земльні ділянки реєструються у Державному реєстрі прав. Підтвердженням права власності на земельну ділянку є витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно, іншого порядку реєстрації права власності на земельну ділянку, у тому числі видачу Державних актів, чинне законодавство не передбачає. У зв`язку з вищевикладеним, заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК №011989, на земельну ділянку 0,25 га, що розташована та території Руськокомарівської сільської ради, для будівництва індивідуального будинку виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами окремого позовного провадження. Проведення судового засідання призначено на 19 листопада 2025 року о 09 год 30 хв. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутність, просив задовольнити заяву у повному обсязі. Зацікавлена особа - Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання свого представника не направила, про час та дату судового розгляду повідомлено належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі статті 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності на земелю серії ІІ-ЗК №011989, виданого на підставі рішення Руськокомарівської сільської ради від 2 грудня 1993 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га, з цільовим призначенням - будівництво індивідуального будинку, що розташована на території Руськокомарівської сільської ради Ужгородський район Закарпатська область. З копії паспорту серії [NUMBER] виданого 10 грудня 1999 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області, вбачається, що прізвище заявника вказано [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Ольшаницьким с\~/\~ЗАГС 6 вересня 1952 року прізвище заявника вказано - [PERSON] . З копії військового квитка серії [NUMBER] , який виданий 9 грудня 1970 року вбачається, що він виданий на прізвище [PERSON] (російською мовою). Відповідно до копії титульної сторінки трудової книжки від 12 червня 1975 року вбачається, що вона заведена на [PERSON] (російською мовою), 1952року народження, з внесенням зміни прізвища на « [PERSON] » (російською мовою) на підставі паспорта [NUMBER] . З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Ольшаницькою сільською радою Рокитнянсько району Київської області 11 квітня 2000 року (повторно) вбачається, що було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , прізвища після одруження: чоловіка - Дибрівський, дружини - Дибрівська. Відповідно до експертного висновку № 056/647-а від 11 квітня 2025 року, запис прізвища [PERSON] , [PERSON] , Дібрівський попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах є ідентичними. Розбіжності між записами прізвища українською та російською мовами виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів під впливом особливостей усної розмовної практики, притаманної діалектному ареалові, де було зроблено ці записи. Згідно довідки № 284-04 від 27 грудня 2024 року виданої Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області вбачається, що рішення Глибоцької, Руськокомарівської сільської ради на території якої розтащована земельна ділянка зявника знаходяться у архіві Ужгородської військової адміністрації. З архівного витягу рішення 16 сесії 21 скликання Глибоцької сільської ради від 2грудня 1993 року виданого Ужгородською районною військовою адміністрацією Закарпатської області 17 березня 2025 року лист № 09/07-06/141 вбачається, що у зв`язку з граничним розміром 1 га, земельні ділянки більше 0,60 га закріпити в постійне користування громадянам сіл Глибоке, н. Солотвино, Р. Комарівці, зідно списків, зокрема, [PERSON] , місце проживання с. Глибоке, площа 0,25 га, у тому числі біля будинку, приватні землі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Згідно з вимогами частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно достатті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини 2 статті 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із статтею 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні, каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; по реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Враховуючи викладене, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та про можливість її задоволення, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його права на розпорядження своїм майном. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має.

Outcome: approved