Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представник ПАТ «ПРОСТО» адвокат Синюк С.Л., який діє на підставі ордеру серії АІ №1523915 від 04.01.2024, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на користь ПАТ «ПРОСТО» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 142\~190,03 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23.05.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , та ЗАЗ TF69YO, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , склав 272\~190,03 грн. Автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , застрахований у ПАТ «ПРОСТО» за договором добровільного страхування наземного транспорту, а тому позивач відшкодував власнику збитки в розмірі 272\~190,03 грн. Оскільки ДТП сталося з вини відповідача, то саме на нього покладається відповідальність за відшкодування завданих збитків. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Український страховий стандарт» з лімітом відповідальності за шкоду майну в розмірі 130\~000 грн. Оскільки страховик відповідача втратив членство МТСБУ і перебував у стані припинення, то МТСБУ здійснило регламентну виплату на користь позивача в розмірі 130\~000грн. Відповідач проігнорував вимоги претензії позивача про сплату залишку суму страхового відшкодування в розмірі 142\~190,03 грн., а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення залишку невідшкодованого розміру матеріальної шкоди в порядку суброгації. Відповідач заперечив проти позовних вимог та у письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень посилався на необґрунтованість визначеного позивачем розміру матеріального збитку. 09.04.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.04.2025 від представника відповідача Блізнєцова Є.А., який діє на підставі нотаріальної довіреності №310 від 27.05.2022, надійшов відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідача проти позову. За клопотанням представника позивача 15.07.2025 судом постановлено ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 23.05.2022. Одночасно судом зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 11.08.2025 до суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи №033/2025 від 11.08.2025, проведеної судовим експертом Кипою С.М. на виконання ухвали суду від 15.07.2025. 17.09.2025 судом поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Зазначив, що за результатом призначеної судом автотоварознавчої експертизи підтверджено розмір матеріального збитку на суму 270тис.грн без врахування коефіцієнту фізичного зносу. Зауважив, що розмір страхового відшкодування був розрахований у відповідності до умов договору добровільного страхування і сплачувався безпосередньо на користь ФОП [PERSON] , який здійснював ремонт застрахованого автомобіля, з врахуванням того, що відповідний суб`єкт господарювання не є платником ПДВ. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що сплачена позивачем сума страхового відшкодування визначена без дотримання умов, передбачених п. 1.13, 2.8.6.5 договору добровільного страхування, оскільки страховик не зменшив суму страхового відшкодування на розмір франшизи. Зауважив, що позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобіля та його огляду після ремонту. Зазначив, що з врахуванням висновку експертизи, проведеної на виконання ухвали суду, максимально можливий розмір майнової відповідальності відповідача перед позивачем може складати 51\~376,46грн. 18.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 23.05.2022 о 13 год. 16 хв. в м. Черкаси по вул. Дахнівська, 50, [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF69YO», виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив пп. «б» п.2.3, п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.06.2022 у справі №712/3699/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. /а.с. 13/. Автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП належав на праві власності [PERSON] і був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО бонус» №2100151 від 18.10.2021 в ПАТ «ПРОСТО» /а.с. 8-9, 102-109, 142-143/. 23.05.2022 [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку /а.с. 11/. Згідно з висновком експерта №108 від 26.05.2022 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу складників КТЗ «Volkswagen Touareg» та ремонтною калькуляцією від 26.05.2022 №108 вартість відновлювального ремонту складає 272\~190,03 грн /а.с. 14-22/. 07.06.2022 фізичною особою - підприємцем [PERSON] виставлено [PERSON] рахунок-фактуру №ДЕ-0000053 на суму 280\~570 грн. для оплати відновлювального ремонту його автомобіля /а.с. 22/. 07.06.2022 [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 23/. 15.06.2022 позивачем складено страховий акт №160018, на підставі якого 16.06.2022 ФОП [PERSON] перераховано 272\~190,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.06.2022 №7368 /а.с. 23-24/. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент події ДТП була застрахована у ПАТ «Український страховий стандарт» (поліс №ЕР/204054248, за яким ліміт по майну становить 130\~000 грн., а франшиза - 0,00 грн). За результатом розгляду позову ПАТ «ПРОСТО» до ПАТ «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про задоволення позову та стягнув з ПАТ «Український страховий стандарт» на користь ПАТ «ПРОСТО» 130\~000 грн. страхового відшкодування. Ухвалюючи відповідне рішення господарський суд встановив, що до ПАТ «ПРОСТО» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, завданий внаслідок ДТП власнику автомобілю Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , що мало місце 23.05.2022 за участю автомобілів Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , та ЗАЗ TF69YO, д.н.з. [NUMBER] . Шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «ЗАЗ TF69YO», повинна відшкодовуватися власником вказаного автомобіля, а оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який є винним у настанні ДТП, була застрахована ПАТ «Український страховий стандарт» з лімітом страхової виплати по майну в розмірі 130\~000грн, то такий страховик зобов`язаний виплатити ПАТ «ПРОСТО» кошти у сумі 130\~000 грн. в якості компенсації суми страхового відшкодування /а.с. 26-29/. На виконання такого рішення господарського суду МТСБУ 25.02.2025 здійснило виплату на користь ПАТ «ПРОСТО» суми коштів в розмірі 130\~000 грн. /а.с. 31-32/. 05.03.2025 позивач направив претензію відповідачу з вимогою сплатити 142\~190,03 грн. в якості відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (272\~190,03грн. 130\~000 грн.) /а.с. 32-33/. За результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної на виконання ухвали суду від 15.07.2025, судовим експертом Кипою С.М. складений висновок експерта №033/2025 від 11.08.2025, відповідно до якого експерт виснував: розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , без урахування ПДВ станом на дату ДТП складає 148\~462,13 грн., а з урахуванням ПДВ 175\~107,53 грн.; замінені в ході відновлювального ремонту деталі автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , не мають ринкової вартості по причині непридатності їх до подальшого використання за призначенням і підлягають утилізації, в ході якої може бути визначена їх скрапова вартість як вторинної сировини /а.с. 146-168/. Оскільки відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не відшкодовує позивачеві понесені ним витрати внаслідок відшкодування збитків завданих відповідачем в ДТП, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди і регулюється нормами глави 82 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями Закону України «Про страхування». Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Статтями 993 ЦК та 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на розподіл тягаря доказування у цивільних спорах про відшкодування шкоди та зауважував, що у таких справах з врахуванням презумпції винуватості (ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК) позивач зобов`язаний довести факт завдання шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу. У свою чергу відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоди, якщо доведе, що її завдано не з його вини. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 130\~000 грн. Предметом спору між сторонами є розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП і відповідальність за який покладається на відповідача, а підставою позову є недостатність отриманих позивачем коштів за рахунок страховика відповідача для покриття витрат, зумовлених сплатою позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування на відшкодування матеріального збитку, завданого діями відповідача. За матеріалами справи судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачем, на підставі положень договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО бонус» №2100151 від 18.10.2021, відшкодовано [PERSON] збитки в розмірі 272\~190,03 грн., завдані внаслідок пошкодження його транспортного засобу діями відповідача, а відтак позивач набув право вимоги до відповідача в межах зазначеної суми. Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо необґрунтованого обчислення та виплати позивачем суми страхового відшкодування без утримання франшизи. В цьому контексті слід звернути увагу, що за своєю сутністю франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Її розмір та порядок утримання визначається виключно в межах договірних відносин між страховиком та страхувальником. Розмір франшизи за договором страхування не впливає на загальний розмір матеріального збитку, якого зазнав потерпілий (страхувальник) у деліктних правовідносинах, і має значення лише при визначенні обсягу відповідальності страховика перед страхувальником, але не впливає на обсяг загальної майнової відповідальності завдавача шкоди, який зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду в повному обсязі. Аналіз змісту положень ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України «Про страхування», в контексті ст.ст. 22, 1166 ЦК, свідчить, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, набуває право вимоги яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, проте таке право вимоги обмежується розміром фактичних витрат страховика на відшкодування таких збитків та не може перевищувати загального розміру заподіяних завдавачем шкоди збитків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. Такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. На підтвердження розміру матеріальних збитків позивачем надано суду висновок експерта №108 від 26.05.2022, складений за замовленням позивача ще до визначення розміру страхового відшкодування. Надаючи оцінку допустимості такого доказу суд звертає увагу на наступне. Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з а. 14 п. 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. Отже, діюча редакція статті 106 ЦПК України визначає обов`язкове застереження у експертному висновку положень про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність. Відсутність відповідного застереження має наслідком недопустимість для суду відповідного доказу. В судовому засіданні встановлено, що наданий позивачем експертний висновок №108 від 26.05.2022 не містить застережень про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність. З урахуванням зазначеного суд не бере до уваги зазначений висновок експерта в якості доказу на підтвердження розміру матеріальних збитків і надає перевагу експертному висновку №033/2025 від 11.08.2025, що складений на виконання ухвали суду від 15.07.2025. Відповідно до висновку експерта №033/2025 від 11.08.2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , складає 270\~110,81 грн. Беручи до уваги зміст заперечень сторони відповідача, суд звертає увагу, що розмір реальних збитків визначається вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки саме такі витрати має зробити потерпілий для відновлення стану свого пошкодженого майна. Обчислення розміру матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу здійснюється для випадків, що передбачені законом, зокрема для обчислення розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки розмір відповідальності страховика обмежується на значення коефіцієнту фізичного зносу (ст. 29 Закону №1961). Натомість, обсяг майнової відповідальності винуватця ДТП визначається розміром реальних збитків, а відтак визначається розміром вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Стосовно доводів сторони відповідача про необхідність зменшення розміру матеріального збитку на суму ПДВ, то суд звертає увагу на наступне. За матеріалами справи встановлено, що сплата позивачем суми страхового відшкодування здійснювалась не потерпілому ( [PERSON] ), а безпосередньо на користь суб`єкта господарювання, який проводив ремонт автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] . Вартість ремонту автомобіля визначалась на підставі рахунку-фактури ФОП [PERSON] від 07.06.2022 і складає 280\~570 грн. Таким чином посилання відповідача на необхідність зменшення розміру реальних збитків на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованим, оскільки відповідна норма закону в даному випадку є незастосовною до спірної ситуації. Таким чином суд доходить висновку, що обсяг майнової відповідальності відповідача за майнову шкоду, що заподіяна власнику автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача 23.05.2022, обмежується різницею між вартістю відновлювального ремонту такого автомобіля без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та розміром ліміту страхового відшкодування матеріальних збитків за полісом страхування цивільно-правової відповідальності відповідача і складає 140\~110,81 грн. (270\~110,81 грн. - 130\~000 грн.). За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах суми 140\~110,81 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідні витрати складаються з витрат зі сплати судового збору та інших витрат сторін, пов`язаних з розглядом справи. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 140\~110,81 грн., що складає 98,5% від загальної ціни позову (142\~190,03грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 2982,58 грн. судового збору (3028 грн. * 98,5% / 100%). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки сторонами не надано суду будь-яких доказів щодо розміру їх інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про розподіл таких витрат. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial