Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Остащенко О. М., звернувся з позовом до ФГ «Олена» про визнання відсутнім права оренди відносно земельної ділянки, зобов`язання ФГ Олена повернути земельну ділянку та стягунти судові витрати по сплаті судового збору і на правничу допомогу. Позов мотивовано тим, що 24.01.2012 між [PERSON] та ФГ «Олена» було укладено Договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3521110100:02:000:0153, що розташована на території Гайворонської міської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, площею 3,01 га (надалі - Договір оренди), строком на 10 років. 30.11.2012 проведено державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки. Дія Договору оренди припинилась 01.12.2022, через сплив строку оренди земельної ділянки. В грудні 2022 року позивачеві стало відомо з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 30.11.2022 до запису речового права 48590640, що здійснено державним реєстратором Благовіщенської міської ради Кіровоградської області Корсун В.С. внесено зміни на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2022 (індексний номер 65648752) державного реєстратора Благовіщенської міської ради Кіровоградської області Корсун В.С. про державну реєстрацію права оренди на підставі Додаткової угоди від 18.11.2022 до Договору оренди земельної ділянки (надалі - Додаткова угода), відносно Земельної ділянки кадастровий номер 3521110100:02:000:0153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2665292635020. Електронна реєстраційна справа, що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер об`єкта нерухомого майна 2665292635020 (земельна ділянка кадастровий номер 3521110100:02:000:0153) містить відскановану Додаткову угоду від 18.11.2022 на підставі якої продовжено строк дії Договору оренди, яку Позивач не підписував та не укладав. Згідно Додаткової угоди від 18.11.2022 до Договору оренди земельної ділянки №0153 про викладення в новій редакції від 24.01.2012, строк оренди склав 20 років (до 30.11.2032). Позивач, який не підписував (не укладав) Додаткову угоду до Договору оренди, звернувся в 2023 році до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ФГ «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023 в справі №385/407/23, позовну заяву Позивача задоволено - усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Постановою Кіровоградського апеляційного суду від 20.12.2023 в справі № 385/407/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023, з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Як вбачається з інформації з електронного кабінету Електронного суду 27.06.2025 касаційне провадження в справі № 385/407/23 закрите. В судовому засіданні представниця позивача позов підтримала, просила його задоволити. Покликалась на те, що мирне врегулювання у спосіб запропонований відповідачем є неможливим, оскільки з позиції позивача додаткова угода до договору не укладалась та договір не продовжувався, через що позивач отримає можливість звернутись з позовом про відшкодування шкоди, а відповідач вважає правильним розірвати договір, який вже припинився, що суперечить позиції позивача та унеможливить подальший захист його прав щодо відшкодування за користування його земельною ділянкою без відповідних правових підстав. Відповідач правом подання відзиву не скористався. В судовому засіданні представниця позивача пояснила, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки була втрачена відповідачем, тому відповідач не може довести свою позицію щодо укладення такої та бажав би врегулювати спір мирним шляхом, розірвавши договір, що встановлює право оренди та повернувши земельну ділянку на підставі акту прийому передачі, однак такий спосіб заперечує позивач. Просила також зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивача до 5000 грн враховуючи таку позицію відповідача щодо мирного врегулювання. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21.08.2025 відкрито провадження у справі та, за клопотанням сторони позивача, постановлено витребувати у ФГ «ОЛЕНА» оригінал додаткової угоди між [PERSON] та Фермерським господарством «Олена» від 18.11.2022 до договору оренди земельної ділянки № 0153 від 24.01.2012 про викладення договору в новій редакції. Ухвалою від 06.10.2025 оголошено перерву в підготовчому засіданні, повторно скеровано відповідачу ухвалу від 21.08.2025 в частині витребування доказів, встановлено процесуальний строк для надання витребуваного доказу, накладено на відповідача штраф. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13.11.2025 судом проведено розгляд справи по суті та протокольною ухвалою відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 20.11.2025. Суд, заслухавши пояснення представниць сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі клопотань представників позивача та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,01 га, кадастровий номер 3521110100:02:000:0153. Номер запису про інше речове право: 48590640; дата та час державної реєстрації 30.11.2022; документи, подані для державної реєстрації: відомості з ДЗК, серія та номер: 58889811, виданий 30.11.2022, видавник: Державний земельний кадастр; Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 18.11.2022, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: [PERSON] ; договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 30.11.2012, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: [PERSON] . Підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65648752 від 02.12.2022 , [PERSON] , Благовіщенська міська рада, Кіровоградська область. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (а.с. 17). 24.01.2012 між [PERSON] та ФГ Олена» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Договір зареєстровано в книзі 4 відділу Держкомзему у Гайворонському районі Кіровоградської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2012. Об`єкт оренди земельна ділянка, загальною площею 3.01 гектара ріллі, кадастровий номер якої 3521110100:02:000:0153 (п. 2.1 Договору) (а.с. 10-11). Про що сторонами Договору складено Акт прийому передачі земельної ділянки від 24.01.2012 (а.с. 12), що не оспорюється сторонами. Матеріали справи (а.с. 13-15) містять копію Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки № 0153 укладену 18.11.2022 між [PERSON] та ФГ «Олена» про викладення в новій редакції договору від 24.01.2012. Відповідно до п. 3.1 Додаткової угоди договір оренди укладено строком на 20 років з дати укладання цього Договору та діє до 30.11.2032. Слід зазначити, що позивач заперечував факт підписання ним даної додаткової угоди, а сторона відповідача не надала оригіналу такої, пояснивши в судовому засіданні 24.10.2025, що вона втрачена. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023 в справі №385/407/23, позов [PERSON] до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі задоволено (а.с.18-24 ). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.12.2023 в справі №385/407/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023, з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту (а.с.25-29). Пред`являючи позов, [PERSON] , стверджував, що спірну додаткову угоду від 18.11.2022 до договору оренди земельної ділянки від 24.01.2012 він не підписував, підпис у ній вчинено іншою особою. З метою перевірки відповідності підпису на вказаній додатковій угоді їй та проведення почеркознавчої експертизи, представник позивача адвокат Остащенко О.М. в при поданні позову заявила клопотання про надання інформації ФГ «Олена» про наявність у останньої оригіналу Додаткової угоди Договору оренди земельної ділянки №0153 про викладення в новій редакції від 24.01.2012, укладеної 18.11.2022. Стороною відповідача повідомлено про те, що оригінал Додаткової угоди Договору оренди земельної ділянки №0153 про викладення в новій редакції від 24.01.2012, укладеної 18.11.2022 втрачений та у ФГ «Олена» відсутній. Норми права та мотиви їх застосування За змістом статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627\~ЦК України і відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» - договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою статті 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27\~Закону №\~1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробив висновок про те, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. За змістом статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023 в справі № 385/407/23 задоволено позов [PERSON] до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі задоволено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.12.2023 в справі №385/407/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023 з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Так в постанові апеляційний суд зазначає: «на час укладення додаткової угоди, що є предметом позову, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлягала не сама угода, а речове право, яке виникло на її підставі, а відтак суд першої інстанції помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав, реалізації відновлення права.». Постанова апеляційного суду набрала законної сили. Доказів того, що така скасована суду не надано та сторони про таке не стверджували. Відповідно до ч. 4 статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2022 по справі № 140/6115/21 вказав: «преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Суд зазначає, що відповідач по даній справі ФГ «Олена» було залучено до участі у справі № 385/407/23 як відповідача, а тому в силу приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини справи, встановлені рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023, Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.12.2023. При цьому суд звертає увагу на те, що представниця відповідача в судовому засіданні підтвердила те, що оригіналу дода ткової угоди не віднайдено, а отже, обставини, встановлені вказаними вище рішеннями суду - не змінились. Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Суд звертає увагу, що відповідачем на виконання ухвали суду не було надано оригіналу додаткової угоди, таким чином не спростовано покликання позивача про неукладення такої. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] довів належними та допустимими доказами, те, що спірну додаткову угоду не підписував, а сторона відповідача таке не спростувала. Враховуючи вищезазначене позов підлягає задоволенню повністю. Спосіб захисту є вірно обраним та ефективним, виходячи з позицій ВС, що викладені у постановах від 13.03.2024 у справі № 567/1408/22, від 29.11.2023 № 513/879/19, від 13.03.2024 № 567/1046/22. Окремо слід відзначити позицію сторони відповідача, яка пропонувала позивачу повернути земельну ділянку, шляхом підписання акту приймання - передачі та додаткової угоди про припинення договору оренди, проти чого заперечувала сторона позивача, вказуючи, що договір позивачем не підписувався, а отже не укладався, а тому неможливо розривати такий і повернення земельної ділянки, за зазначеного відповідачем формулювання, унеможливить захист права позивача на компенсацію завданих безпідставним використанням земельної ділянки збитків. Щодо стягнення судових витрат Розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги від 02.02.2024 № 115 та додатковою угодою від 11.08.2025 № 3, актом виконаних робіт від 18.08.2025 на суму 24000,00 грн, квитанцією від 11.08.2025 № 426, відповідно до якої позивачем сплачено частину гонорару за надану правову допомогу у розмірі 20000 грн, квитанцією від 18.08.2025 № 427 на суму11500,00 грн . Також в зазначеному акті міститься умова про участь в двох судових засіданнях та отримання рішення на загальну суму 7500 гривень та те, що гонорар в розмірі 31500,00 грн сплачено клієнтом в повному обсязі. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин першої, другої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представниця відповідача в судовому засіданні просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5000 грн, при цьому просила врахувати, що відповідач пропонував повернути земельну ділянку мирним шляхом, однак позивач не погодився. Положеннями ЦПК України, а саме ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, в тому числі дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Однак, враховуючи предмет і підстави позову та дослідивши пропонований відповідачем спосіб мирного врегулювання та причини відхилення такого позивачем суд доходить висновку, що спосіб врегулювання (повернення земельної ділянки внаслідок припинення договору) суперечить підставі позову так як позивач доводить неукладення додаткової угоди, яким продовжено строк дії договору оренди, у зв`язку з чим такий завершився, а отже не може бути припинений. Таким чином, на переконання суду обставина намагання врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи не може бути врахована для зменшення розміру витрат. Водночас, досліджуючи обґрунтованість та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову, проаналізувавши обсяг наданих послуг, виходячи з засад розумності і справедливості, враховуючи клопотання сторони відповідача про зменшення розміру витрат, суд вважає правильним зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 20000,00 грн. Крім того, позивачка при подачі позовної заяви до суду сплатила судовий збір у розмірі 1937 грн 92 коп. (дві позовні вимоги з урахуванням 80% суми при поданні позову засобами «електронного суду»), а тому відповідно до ст.\~141\~ЦПК України такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved