Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 09.09.2025 надійшла позовна заява Університету митної справи та фінансів до [PERSON] про стягнення заборгованості за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та штрафних санкцій. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між Університетом та [PERSON] 08.04.2009 було укладено договір про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти Університетом митної справи та фінансів № 230 за яким відповідач взяв на себе обов`язки замовника та одержувача кредиту під час надання освітньої послуги. Згідно з розділом 1 Угоди від 08.04.2009 Академія відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року № 916, надає Відповідачеві цільовий пільговий державний кредит (надалі - кредит) для здобуття в Академії вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та напрямом підготовки (спеціальністю) «міжнародна економіка» за денною формою навчання у розмірі 6100,00 грн. Відповідно до пункту 3.3 Угоди від 08.04.2009 Відповідач зобов`язана повернути протягом 15 років всю суму наданого Академією кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування - починаючи із третього місяця після відрахування. В супереч договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, що зумовило виникнення заборгованості, які позивач просить стягнути. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.09.2025 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою судді від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Університету митної справи та фінансів до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між Університетом та [PERSON] 08.04.2009 було укладено договір про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти Університетом митної справи та фінансів № 230 за яким відповідач взяв на себе обов`язки замовника та одержувача кредиту під час надання освітньої послуги. Згідно з розділом 1 Угоди від 08.04.2009 Академія відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року № 916, надає Відповідачеві цільовий пільговий державний кредит (надалі - кредит) для здобуття в Академії вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та напрямом підготовки (спеціальністю) «міжнародна економіка» за денною формою навчання у розмірі 6100,00 грн. Відповідно до пункту 3.3 Угоди від 17.12.2007 Відповідач зобов`язана повернути протягом 15 років всю суму наданого Академією кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування - починаючи із третього місяця після відрахування. Згідно з пунктом 6.1 Угоди від 08.04.2009 Відповідач мала повертати використаний нею кредит на навчання у розмірі 6100,00 грн. та відсотки за користування ним у розмірі 406,67 грн. готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок Академії до 31 грудня кожного року 1/15 частиною від загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним, починаючи із 01 серпня 2012 року до 01 серпня 2027 року. Відповідно до пункту 6.4 Угоди від 08.04.2009 кредит та відсотки за користування ним не повертається у разі відпрацювання Відповідачем не менше 5 років після закінчення Академії в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості, смерті Відповідача або встановлення їй інвалідності 1-ої групи. При цьому, обов`язок щодо підтвердження фактів, що є підставами для звільнення від повернення коштів, згідно пункту 3.4 Угоди від 08.04.2009, покладається на Відповідача. Жодні документи, що є підставою для звільнення від повернення кредиту та процентів за користування ним, Відповідачем до Академії або Позивача надані не були. Відповідачем обов`язок щодо перерахування на розрахунковий рахунок Університету грошових коштів своєчасно виконано не було. Згідно наданого розрахунку заборгованість відповідача за період 2022-2024 років складається з суми основного боргу 1220,00 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 1220,01 грн. пені у розмірі 1237,88 грн., три процента річних у розмірі 115,92 грн., інфляційних втрат у розмірі 414,52 грн. \~Проте, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, в строки, та в порядку, що встановлені договором. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних від вказаної суми необхідно зазначити наступне. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 12. Договору боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Крім того, загальновідомою обставиною є те, що з 24 лютого 2022 року по цей час в Україні діє воєнний стан. Враховуючи, що кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, то на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18\~Перехідних положень ЦК України. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.1\~ст.14 ЦК України). Відповідно до п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На кредитний договір розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(згідно з висновками у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, пр. 61-8279св23). Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В постанові Верховного Суду від 31.01.2024 №183/7850/22, пр. 61-14740св23, вказано, що тлумачення п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2\~ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, Постанова Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23 деталізувала темпоральні межі застосування мораторію. Закон №2120-ІХ від 15\~березня 2022\~року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що вніс зміни до норм ЦК України, виключив можливість нарахування сум за ст.\~625 ЦК України з 24\~лютого 2022 року для кредитних і позикових відносин. Однак критично важливо, що цей Закон не змінив положення щодо продовження строку давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих до 24\~лютого 2022 року, на період дії карантину. З 24\~лютого 2022\~року в Україні введено воєнний стан. Законодавець запровадив захист для позичальників у\~кредитних і позикових відносинах через встановлення спеціального мораторію. У п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у\~разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту або позики позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.\~625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки, штрафу чи пені за такий період прострочення. Темпоральні межі мораторію: дія мораторію розпочинається з 24 лютого 2022 року (дата введення воєнного стану) та триває протягом періоду дії воєнного стану плюс 30\~днів після його припинення або скасування. Таким чином суд дійшов висновку про те, що нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних є неправомірним, а позов в цій частині не підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних за договором. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та часткове задоволення позову. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial