Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представник позивача, адвокат Юхименко Ю.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Сучасні Муніципальні Технології Відрадний» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 17992,24 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . 01 липня 2023 року між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: будинку [ADDRESS] в особі уповноваженої особи [PERSON] та позивачем укладено договір №05/07-23 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Починаючи з 01.07.2023 позивач надавав співвласникам та квартиронаймачам вказаного будинку послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідачам, як власникам квартири, надаються житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема утримання будинку та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем тощо. Проте, відповідачем не сплачена вартість спожитих ним послуг, що надані позивачем, в результаті чого з липня 2023 року по лютий 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 17992,24 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначену цивільну справу передано в провадження судді Усатової І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі, проти заочного рішення не заперечував. Судову повістку разом з копією ухвали судді про відкриття провадження було направлено відповідачам, проте конверт повернувся до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 червня 2021 року в справі № 2-6236/11, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції. Так, ухвала суду про відкриття провадження в справі направлялася відповідачам за їх місцем реєстрації, їх адреса реєстрації підтверджується матеріалами справи. Розшук учасників справи не віднесено до повноважень суду і такі можливості у суду відсутні. Не дивлячись на те, що вказана постанова Верховного Суду стосувалася позивача в справі, суд, у той же час, з урахуванням приведеного вище, вважає виконаним судом обов`язок, врегульований цивільним процесуальним законодавством, при прийнятті справи до провадження суду та відкриття провадження в ній. Відзив до суду відповідачами не поданий. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку. Судом, встановлено, що квартира [ADDRESS] належить відповідачам на праві спільної часткової власності. Так, відповідно до відповіді №1314728 від 22.04.2025 [PERSON] належить 4/10 частки квартири, а [PERSON] 6/10 часток квартири на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023. Відповідно до п.1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. 01 липня 2023 року між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: будинку [ADDRESS] в особі уповноваженої особи [PERSON] та позивачем укладено договір №05/07-23 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Починаючи з 01.07.2023 позивач надавав співвласникам та квартиронаймачам вказаного будинку послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідачам, як власникам квартири, надаються житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема утримання будинку та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем тощо. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 20). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідачам надавались послуги з управління будинком, проте відповідачем не сплачена вартість спожитих ним житлово-комунальних послуг, наданих позивачем за період з липня 2023 року по лютий 2025 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 17992,24 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано належних доказів на спростовування факту надання йому позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком, зокрема утримання будинку та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем тощо, а також розрахунку наявної заборгованості за несвоєчасну оплату послуг, або ж доказів на погашення заборгованості у вищевказаному розмірі, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Отже, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог . Позивач, звертаючись до суду з позовом просить стягнути вказану вище заборгованість солідарно з відповідачів, однак з врахуванням того, що квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість пропорційно їх часткам у праві власності. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що представником позивача у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір №30-01/25 про надання правничої допомоги від 30.01.2025, додаток №1 до договору №30-01/25 про надання правничої допомоги від 30.01.2025 та рахунок-фактура №2 від 06.03.2025, згідно якого гонорар адвоката становить 3500 грн. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд враховує, що справа не становить значної складності, об`єм наданої правничої допомоги, та те, що сума заборгованості, яку рішенням суду стягнуто з відповідачів становить 17992,24 коп. За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.

Outcome: approved