Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги у розмірі 7496,94 грн, 3% річних у розмірі 515,88 грн, та інфляційних витрат у розмірі 1742,57 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , однак не сплачує кошти за надані йому комунальні послуги по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, в зв`язку з чим, за період з листопада 2020 року по жовтень 2025 року, виникла заборгованість у розмірі 7496,94 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням 3% річних у сумі 515,88 грн, та інфляційних витрат у сумі 1742,57 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення поштового відправлення, яке повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] з 19.02.2020 є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . При цьому, останній проживає у квартирі і користується житлово-комунальними послугами, проте договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем не уклав. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч.І ст.9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного вбачається, що між сторонами виникло зобов`язання щодо надання житлово- комунальних послуг, а тому Відповідач зобов`язаний здійснювати оплату житлово- комунальних послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності укладеного договору. Також, відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання послуг позивачем, актів-претензій ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, на адресу КП «Житло-Сервіс» не надходило. Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», як обслуговуюча організація житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надає власникам житлових та нежитлових приміщень будинку послуги з утримання будинку та прибудинкової території, комунальні послуги та забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового та нежитлового фонду. Відповідно до розрахунку заборгованості, за період з листопада 2020 року по жовтень 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 7496,94 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, суд перевірив розрахунки позивача та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 515,88 грн, та інфляційні витрати в розмірі 1742,57 грн. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів сплати заборгованості за надані позивачем послуги відповідачем суду надано не було. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що за період з листопада 2020 року по жовтень 2025 року відповідач заборгував позивачу за житлово-комунальні послуги у розмірі 7496,94 грн, 3% річних у розмірі 515,88 грн, та інфляційні витрати у розмірі 1742,57 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з: судового збору у розмірі 3028,00 грн та з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн.

Outcome: approved