Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Представник позивача - адвокат Шумейко Я.В. звернувся з позовною заявою в інтересах позивача в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] у сумі 10719,63 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.04.2007 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 151. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] . З часом шлюбне життя між позивачкою і відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові між подружжям. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 у справі № 644/8946/14-ц шлюб був розірваний. 17 серпня 2024 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу позивачка взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Місце проживання позивачки та дітей наразі зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України позивачка разом з дітьми виїхала до м. Києва. З 18.12.2022 вона разом з дітьми і її теперішнім чоловіком [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Житло за цією адресою винаймається. Факт проживання позивачки разом з дітьми за вказаною адресою також підтверджується довідками ВПО від 27.03.2023 №№ 3004-5002671303, 3004- 5002671395, 3004-5002671352 . 30.01.2024 [PERSON] було проведено хірургічне лікування пахової кили (без вартості сітки) І ступеня складності. Загальна вартість хірургічного лікування разом з супутніми консультаціями і послугами склала 20 557,25 грн. 12.09.2024 [PERSON] були надані медичні послуги з видалення новоутворень шкіри повік (папілома, контаг, молюск), разом з допоміжними послугами, їх загальна вартість склала 882,00 грн. Після розірвання шлюбу з відповідачем, останній жодним чином не допомагає утримувати і виховувати сина і доньку, повністю ігнорує їх з матір`ю, абсолютно не цікавиться життям і здоров`ям дітей. Позивачка змушена самостійно виховувати дітей, забезпечуючи їх усім необхідним для життя і нормального розвитку, що й стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою. Ухвалою суду від 19.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник доводи наведені в позовній заяві підтримали повністю та просили задовольнити позовні вимоги із зазначених в позові підстав. Проти розгляду справи в заочному порядку позивач та її представник не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Поліщук О.В. просив розглядати справу без участі представника служби, при ухваленні рішення врахувати інтереси дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання позивача [PERSON] та свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З викладеного вище вбачається, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Судом встановлено, що позивач 21.04.2007 уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 151. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: свідоцтвом про народження від 29.03.2011 серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 156; донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.03.2011 серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 157. З часом шлюбне життя між позивачкою і відповідачем не склалося. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 у справі № 644/8946/14-ц шлюб був розірваний. 17 серпня 2024 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що свідчить свідоцтво про шлюб від 17.08.2024 серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивачка взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Місце проживання позивачки та дітей наразі зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України позивачка разом з дітьми виїхала до м. Києва. З 18.12.2022 вона разом з дітьми і її теперішнім чоловіком [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Житло за цією адресою винаймається, свідченням чого слугує договір оренди квартири від 18.12.2022, у п. 2.1. якого зазначено, що квартира‚ що орендується‚ надається Орендарю для використання в якості жилого приміщення для проживання Орендаря і членів його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Факт проживання позивачки разом з дітьми за вказаною адресою також підтверджується довідками ВПО від 27.03.2023 №№ 3004-5002671303, 3004- 5002671395, 3004-5002671352 . 30.01.2024 [PERSON] було проведено хірургічне лікування пахової кили (без вартості сітки) І ступеня складності. Загальна вартість хірургічного лікування разом з супутніми консультаціями і послугами склала 20 557,25 грн., про що свідчить акт наданих послуг ТОВ «Смарт Медікал Центр» від 30.01.2024. Крім того, 12.09.2024 [PERSON] були надані медичні послуги з видалення новоутворень шкіри повік (папілома, контаг, молюск) вартість яких разом з допоміжними послугами, склала 882,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг ТОВ «Смарт Медікал Центр» від 12.09.2024. У відповіді на адвокатський запит, адміністрацією Комунального закладу «Харківський ліцей № 119 Харківської міської ради» від 05.12.2024 № 01-23/450 зазначено, що [PERSON] підтримує контакт із класним керівником, телефонує, цікавиться результатами навчання, повідомляє про місце перебування дітей. Відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Батько [PERSON] протягом навчання дітей контакту із закладом освіти, де навчаються діти, не підтримував, з вчителями та адміністрацією ліцею не спілкувався. З відповіді на адвокатський запит, адміністрацією ТОВ «Смарт Медікал Центр» від 06.12.2024 зазначено, що в медичній інформаційній системі ДокДрім, а саме в медичних картках малолітніх [PERSON] та [PERSON] , вказана контактна інформація виключно щодо матері дітей - [PERSON] . Інформація про батька дітей, [PERSON] відсутня. У відповіді на адвокатський запит адміністрації художньої студії « [PERSON] » за № 12/2024-1 від 03.12.2024, зазначено, що [PERSON] відвідує художню студію з жовтня 2023 року по теперішній час. За період відвідування художньої студії дитину на заняття приводила і забирала мати або вітчим, [PERSON] . Оплату за заняття вносила виключно мати, [PERSON] . Зв`язок з адміністрацією закладу підтримує виключно мати. У відповіді на адвокатський запит адміністрацією школи дзюдо [PERSON] за № 09/12/2024-1 від 09.12.2024 зазначено, що [PERSON] відвідує школу дзюдо з 25 жовтня 2024 року по теперішній час. За період відвідування школи дзюдо дитину на тренування приводила і забирала переважно мати, [PERSON] , інколи - вітчим, [PERSON] . Спортивними успіхами сина і його потребами в розвитку цікавиться виключно [PERSON] . За період відвідування дитиною школи дзюдо [PERSON] у школі не з`являвся, успіхами сина не цікавився, участі в спортивному житті [PERSON] не приймав. Як на підстави для позбавлення відповідача батьківських прав позивач посилається на те, що відповідач не виявляє бажання бачити дітей, жодного разу за роки війни не бачив дітей, навіть в режимі он-лайн, розвитком дітей не цікавиться, не піклується ні про їх фізичний та ні про духовний розвиток. З доданих до позову матеріалів вбачається, що позивач разом з дітьми, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України проживає в [ADDRESS] . У наданих суду Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України відомостях від 05.08.2025 зазначено, що [PERSON] виїхав з території України 19.03.2022 і станом на 27.03.2025 до України не повертався. Даних про те, що відповідач обізнаний про теперішнє місце проживання дітей позивачем не надано. Під час допиту позивача в порядку ст. 92 ЦПК України, остання зазначила, що після початку війни вона з чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] і донькою [PERSON] переїхали до м. Київа, а відповідач переїхав до Німеччини. З цього часу спілкування відповідача з дітьми не було, долею дітей він не переймається. Допитані під час судового розгляду свідки: [PERSON] , [PERSON] , показали, що після переїзду позивача до м. Києва, вони батька дітей [PERSON] та [PERSON] , не бачили, з ним не знайомі. Зі слів позивача їм відомо, що вихованням і утриманням дітей займаються лише вона та її чоловік [PERSON] . Батько дітей повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . З наданого висновку вбачається, що він ґрунтується лише на тому, що [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування чи до суду з питання усунення йому перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та на поясненнях самих малолітніх дітей, які підтримали заяву матері. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, що передбачено ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України. Суд критично відноситься до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки він фактично ґрунтується на поясненнях лише позивача [PERSON] (матері дітей), щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Разом з цим, висновок не містить конкретних фактів умисного порушення відповідачем свого обов`язку щодо належного виховання та утримання дітей, не наведено даних про роботу цього органу, відповідального за захист прав дітей, спрямовану на об`єктивне визначення ставлення батьків до дітей, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дітей. Враховуючи вище викладене, суд позбавлений можливості встановити, що відповідач умисно ухиляється від безпосереднього виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, враховуючи віддаленість місця проживання відповідача та дітей. Враховуючи, що висновок Служби у справах дітей має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, у зв`язку з чим суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, щодо наявності беззаперечних підстав вважати, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що є необхідною умовою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Як на одну з підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, позивач також посилається на те, що відповідач не займається утриманням дітей. Разом з цим, при поданні позову до суду та до закінчення підготовчого засідання, доказів наявності даної обставини суду надано не було. Після закінчення судом з`ясування обставин та перевірки їх доказами, 18.09.2025 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме: копії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.11.2014 по справі № 644/8945/14-ц про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей; копії постанови про відкриття виконавчого провадження №78942519 від 29.08.2025, відкритого на підставі вказаного рішення; копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.09.2025 у виконавчому провадженні №78942519. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, про існування зазначених документів не було повідомлено суду до закінчення підготовчого засідання. Зазначені докази подано вже після закінчення судом з`ясування обставин та перевірки їх доказами. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування. Відповідно до приписів ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні. На підставі наведеного судом відмовлено у прийнятті доказів, поданих після з`ясування судом обставин по справі та перевірки їх доказами. Позивачкою та її представником в судовому засіданні інших підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ніж ті, що зазначені позивачем в позовній заяві не зазначено та не надано відповідних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку батька щодо ухилення від участі у вихованні дітей, умисне і свідоме нехтування батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. На підтвердження понесення додаткових витрат, а саме: витрат пов`язаних із проведенням 30.01.2024 [PERSON] хірургічного лікування пахової кили. Наданий акт наданих послуг ТОВ «Смарт Медікал Центр» від 30.01.2024, відповідно до якого загальна вартість хірургічного лікування разом з супутніми консультаціями і послугами склала 20 557,25 грн., на підтвердження витрат пов`язаних із наданням 12.09.2024 [PERSON] медичних послуги з видалення новоутворень шкіри повік (папілома, контаг, молюск) разом з допоміжними послугами наданий акт наданих послуг ТОВ «Смарт Медікал Центр» від 12.09.2024, відповідно до якого загальна вартість послуг склала 882,00 грн. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. За таких обставин, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дітей є такою, що підтверджена належними доказами, в зв`язку чим підлягають задоволенню в розмірі половини вартості понесених витрат на лікування дітей, що становить 10719,63 грн. Доказів наявності обставин для звільнення відповідача від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину чи зменшення розміру його участі у додаткових витратах на дитину відповідачем суду надано не було. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину звільнена від сплати судового збору, то у такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial