Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути із відповідачів на його користь 50 362,00 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 17 406,10 грн. судових витрат. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.09.2007 року/а.с.10/. 30.12.2023 року позивачу залито належну йому квартиру мешканці кварти за адресою: [ADDRESS] , що знаходяться поверхом вище. На його звернення мешканці квартири [ADDRESS] відмовилися відшкодовувати шкоду. 04.01.2024 року позивач перебуваючи у себе в квартирі за адресою [ADDRESS] , знову почув звук води із ванної кімнати, перевіривши що сталось, зрозумів що сусід зверху знову його затоплює. Позивач приблизно о 18:50 год. викликав аварійно-диспетчерську службу. Черговою бригадою слюсарів, які приїхали за викликом позивача, було встановлено що квартиру останнього заливає з верхнього поверху, а саме з кв. [ADDRESS] . 17.01.2024 року було складено акт про залиття квартири, що трапилося в системі центрального опалення, гарячого /холодного/ водопостачання. Членами комісії була обстежена кв. [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 14.02.2024 року № 33/01-03 під час обстеження черговою бригадою слюсарів КП «АДС», було виявлено, що заливає квартиру з верхнього поверху, а саме кв. [ADDRESS] . Мешканці квартири [ADDRESS] двері не відчинили. На момент прибуття бригади КП «АДС» течія припинилась, та на стелі у квартирі [ADDRESS] була виявлена мокра пляма. Висновком експерта № 2901/24 від 26.02.2024 року встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулося 04.01.2024р., є пошкоджена внутрішньо квартирна розводка холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] та відповідно до висновку розмір матеріальної шкоди завданої в наслідок залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулось 04.01.2024р., складає 50 362,00 грн. В результаті затоплення квартири, позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, Також, додаткових моральних страждань додає і той факт, що відповідачі, не вибачилися за скоєне, та не цікавивлися станом позивача. Враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди позивач оцінила в 20000,00 грн. 02 квітня 2024 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 03 липня 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.09.2007 року, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. 30.12.2023 року [PERSON] , перебуваючи у себе в квартирі за адресою [ADDRESS] , почув звук води із ванної кімнати та вирішив перевірити, що сталося. Зайшовши до ванної кімнати, позивач побачив як вода тече зі стелі, та зрозумів що щось сталося у сусідів зверху, а саме у квартирі [ADDRESS] . Його мати, рідний брат вирішили піднятися до сусідів зверху та повідомити що вони їх затоплюють. Невдовзі і сам позивач вирішив піднятися до сусідів зверху. Сусіди ніяк не зреагували на їхні прохання перевірити, чи у них нічого не протікає. 04.01.2024 року позивач перебуваючи у себе в квартирі за адресою [ADDRESS] , знову почув звук води із ванної кімнати, перевіривши що сталось, зрозумів що сусід зверху, тобто відповідач, знову його затоплює. Позивач приблизно о 18:50 год. викликав аварійно-диспетчерську службу. Черговою бригадою слюсарів, які приїхали за викликом позивача, було встановлено, що квартиру останнього заливає з верхнього поверху, а саме з кв. [ADDRESS] . Мешканці квартири [ADDRESS] , тобто відповідачі, на прохання слюсарів двері не відчинили. 17.01.2024 року було складено акт про залиття, що трапилося на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання). Членами комісії була обстежена кв. [ADDRESS] в якій трапилось залиття на системі холодного водопостачання, та встановлено що в результаті залиття в даній квартирі пошкоджено: ванна кімната та санвузол - стіни (кахель) мають сліди затікання; відсутнє освітлення; деформовані двері з ДСП; кухня - відсутнє освітлення /ас..11/. Причиною залиття кв. [ADDRESS] , відповідно до вищезазначеного акту, є пошкоджена внутрішньо квартирна розводка холодного водопостачання в кв. [ADDRESS] . Також, як вже вказувалося позивач 04 січня 2024 року викликав аварійно- диспетчерську службу за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 14.02.2024 року №33/01-03 під час обстеження черговою бригадою слюсарів КП «АДС», було виявлено, що заливає квартиру з верхнього поверху, а саме кв. [ADDRESS] . Мешканці квартири [ADDRESS] двері не відчинили. На момент прибуття бригади КП «АДС» течія припинилась, а на стелі у квартирі [ADDRESS] була виявлена мокра пляма. Висновком експерта № 2901/24 від 26.02.2024 року встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулося 04.01.2024р., є пошкоджена внутрішньо квартирна розводка холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] . За висновком розмір матеріальної шкоди завданої в наслідок залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулось 04.01.2024р., складає 50 362,00 грн. /а.с.14-21/. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Частиною 3 статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири є обставини щодо: - факту залиття квартири; - особи - завдавача шкоди; - причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у вигляді шкоди; - вини завдавача шкоди у завданні збитків; - розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири. У статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно дочастини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому нормами ЦПК України , що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом від 17.01.2024 року. Крім того, на замовлення позивача 26.02.2024 року було судовим експертом Таран О.С. складено висновок за №2901/24 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого розмір завданої матеріальної шкоди житловій квартирі за адресою за адресою: [ADDRESS] , внаслідок залиття складає 50 362,00 грн. При цьому, відповідач не спростував належними та допустимими доказами наявність своєї вини у залитті квартири, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири. Таким чином, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача в цій частині, а відтак до стягнення із відповідача підлягає матеріальна шкода, заподіяна внаслідок залиття квартири у розмірі 50 362,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 23ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до частини 2 статті 1167ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 3) в інших випадках, встановлених законом. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що залиття квартири (приміщення) дійсно призводить до змін в житті позивача, оскільки цим викликається необхідність проведення робіт по відновленню, докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя та захисту порушених прав. Зважаючи на характер страждань, обсяг заподіяної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд відповідно до вимог статей 23, 1167ЦК України та з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судовупрактику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами й доповненнями) суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню і сума в 5 000,00 грн. буде достатньою і співрозмірною грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що приблизно о 19 год. його запросили до квартири [ADDRESS] , зазначив що слідів затоплення він не бачив, підлога була сухою, ніяких інструментів, матеріалів, які використовуються для ремонту також не бачив. До обох сусідів ставиться однаково позитивно. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] вказав, що ним проведено судову будівельно-технічну експертизу залиття квартири [ADDRESS] на підставі наступних документів: акту про залиття від 17.01.2024 року, довідки від 14.02.2024 року №33/01-03 під час обстеження черговою бригадою слюсарів КП «АДС»; фото, зроблених в результаті натурного огляду квартири та на підставі Методик, які вказані у висновку. Щодо питання представника відповідача [PERSON] , чи проводився огляд квартири відповідачів, експерт вказав, що квартиру [ADDRESS] не оглядав, оскільки огляд після призвів би до некоректних висновків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00,§ 23, Європейського суду з прав людини , від 18 липня 2006 року ). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача суд стягує 2206,88 грн. судових витрат, а саме: 1211,20 грн. судового збору та 1194,90 грн. витрати за проведення судово-будівельної експертизи. У відповідності до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру» визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд зазначає, що у матеріалах справи наявні копія ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги, проте відсутній сам Договір про надання правничої допомоги відповідно до ордеру , що в свою чергу не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Вказане узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у справі № 922/1163/18. Суд зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акта приймання-передачі, платіжного доручення, тощо матеріали справи не містять, а тому правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката відсутні.

Outcome: partial