Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

25 серпня 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 42898,12 грн та понесені судові витрати. Позовна заява\~ обґрунтована тим,\~ що \~21.10.2021 АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено угоду №002/12192773-SP, відповідно до умов якої банк надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 15000,090 грн, тип кредиту - кредитна лінія, процентна ставка за користування кредитом: 0,00%, строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення на споживчі потреби. Підписавши вказаний договір позичальник акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору, погодився з тим, що розмір та строк дії. Процента ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту, що надаються позичальнику у зв`язку з обраним пакетом послуг, кредитним продуктом в приєднанням до договору шляхом підписання цієї заяви-договору встановлюється відповідно до умов договору та залежить від типу обраного ним пакету послуг та кредитного продукту. Підписавши зазначену заяву-договір, позичальник підтвердив достовірність відомостей, відображених в заяві-договорі, підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних особі зі всіма додатками до нього, надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за розумінням банку згідно внутрішніх документів банку та надав свою пряму безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. АТ «Таскомбанк» взяті на себе зобов`язання виконав, в свою чергу позичальник не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 02.12.2024 становить 42898,12 грн. 02.12.2024 між АТ «Таскомбанк» та TOB «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином TOB «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 21.10.2021, укладеним між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] . Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 10 год 10 хв 09 жовтня 2025 року, яке в подальшому відкладено на 14 год 00 хв 18 листопада 2025 року. 29.09.2025 від представника відповідача - адвоката Яреська Т.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги визнає частково та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість у загальному розмірі 11719,93 грн тіла кредиту; в іншій частині позовних вимог відмовити; стягнути з [PERSON] судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 827,20 грн та витрати понесені на сплату правничої допомоги у розмірі 956,14 грн пропорційно до задоволених вимог. Пояснив, що відповідач акцентує увагу, що позовні вимоги пред`явлені до нього визнає виключно частково та вважає, що зазначений позов може бути задоволений виключно частково, оскільки останній категорично не згодний щодо розміру заборгованості перед позивачем, проте не оскаржує факт укладення зазначеного кредитного договору та факт користування коштами. Зазначив, що єдиним документом, який підписаний відповідачем є Заява-Анкета, яка не містить жодних істотних умов, що притаманні споживчим кредитним договорам та не містить тих умов про які зазначає в позовній заяві позивач. Таким чином, будь-які нарахування за даним кредитним договором крмі прямого поповнення/зняття коштів є неузгодженими, а отже, їх застосування первісним кредитором є нікчемним, в силу ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», а також сталої практики Верховного Суду. Разом з тим, матеріали справи не містять взагалі публічної пропозиції з додатками, підписаними відповідачем ні в паперовому вигляді, ні в електронному з застосуванням УЕП, а також доказами цілісності такого документа з УЕП. Крім того, відповідно до проробленого Контр-Розрахунку, у відповідача існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 11719,93 грн, яку відповідач визнає. 07.10.2025 представником позивача Наваренко В.Г. подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі їх представника, позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею\~ст. 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 202-0 року у справі № 561/77/19. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК Україн \~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3\~ ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом установлено, що 21 жовтня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] , шляхом підписання останнім заяви-анкети № 924251 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank, укладено кредитний договір, за умовами якого останньому відкрито картковий рахунок і встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000,00 грн, тип кредиту кредитна лінія, процентна ставка за користування кредитом 0,00%, строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Згідно зі ст.\~526, ч. 1 ст.\~530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином Свої зобов`язання за\~договором № 002/12192773-SP від 21 жовтня 2021 року АТ «Таскомбанк» виконало. Факт отримання відповідачем та користування кредитними коштами підтверджується випискою по особовим рахункам [PERSON] щодо кредитного договору № 002/12192773-SP від 21 жовтня 2021 року\~за період з\~21 жовтня 2021 року до 02 грудня 2024 року (а.с. 16-22). Однак взяті на себе за вказаним договором зобов`язання [PERSON] не виконував належним чином, у зв`язку з чим за ним станом на 02 грудня 2024 року утворилася заборгованість на загальну суму\~42898 грн 12 коп, яка включає в себе:\~15129 грн 93 коп - заборгованість за тілом кредиту та 27768 грн 19 коп\~-\~заборгованість по відсоткам (а.с. 23-24). Відповідно до ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з\~ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України\~визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).\~Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 02 грудня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений\~договір факторингу № НІ/11/25-Ф (а.с. 9-14). 02 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та АТ «Таскомбанк» був підписаний Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року (а.с. зворотна сторона 14). Як вбачається з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступлені, та боржників за такими договорами, який є додатком до договору факторингу № НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року до\~ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за договором\~№ 002/12192773-SP від 21 жовтня 2021 року, який був укладений між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] , на загальну суму 42 898 грн 12 коп, з яких:\~15129 грн 93 коп\~заборгованість за тілом кредиту та 27 768 грн 19 коп\~заборгованість по відсоткам (а.с. зворотна сторона 15). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом Положенням ч. 2\~ст. 516 ЦК України\~встановлено, що у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, виконання ним свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Проте [PERSON] \~не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №002/12192773-SP від 21 жовтня 2021 року та не сплатив вказану суму заборгованості\~ні на рахунок ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», ні на рахунок первісного кредитора АТ «Таскомбанк». Станом на день звернення\~ТОВ «ФК» Еліт Фінанс» з позовом до суду заборгованість [PERSON] за кредитним\~договором\~№ 002/12192773-SP від 21 жовтня 2021 року\~становила 42898,12 грн. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками є необґрунтована, так як відповідно до умов договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,00%, а отже відсотки нараховані за період з 26.10.2021 по 01.12.2024 у загальному розмірі 27768,19 грн не підлягають стягненню. Крім того, згідно розрахунку заборгованості та виписки по особовим рахункам [PERSON] щодо кредитного договору № 002/12192773-SP від 21.10.2021 за період з\~21 жовтня 2021 року до 02 грудня 2024 року вбачається, що останнім частково сплачено відсотки у розмірі 3410,00 грн. Враховуючи, що проценти за користування кредитними коштами не мали нараховутися за період з 26.10.2021 по 01.12.2024, а відповідач здійснив часткове погашення за відсотками у розмірі 3410,00 грн, з [PERSON] слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11719,93 грн (15129,93 грн 3410,00 грн). Відповідно до ч. 1 ст.\~12, ч. 3 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оскільки відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми кредитної заборгованості по кредитному договору № 002/12192773-SP від 21.10.2021, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з нього 11719,93 грн заборгованість за тілом кредиту. В іншій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю заявлених позовних вимог. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). 03 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І. було укладено договір про надання правничої допомоги №03-07/24, за яким адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій клієнт є учасником. За п. 3.1 договору, вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2000,00 грн без ПДВ. За актом №4 приймання-передачі наданих послуг від 02 червня 2025 року, вартість роботи адвоката склала 9200 грн, які були сплачені ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за платіжною інструкцією №2703 від 10.06.2025. З урахуванням наведеного, враховуючи складність справи, що справа не є складною та розглянута у спрощеному позовному провадження без участі сторін, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в загальному розмірі 2000,00 грн, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Такий розмір витрат, на переконання суду, відповідає принципам співмірності та розумності, критерію реальності адвокатських витрат, складності та виконаної адвокатом роботи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду,

Outcome: partial