Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2023 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №М32.00612.010161897. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 150 000 грн., зі сплатою 79,99 % річних , з поверненням, з сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни передбачені встановленим кредитним договором графіку щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором , що підтверджується меморіальними ордерами. Відповідач не повернув отриманий кредит та не сплатив інші нараховані платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19.06.2024 року відкрито у справі спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 30.12.2024 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін у загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 25.02.2025 року відповідачем (за первісним позовом) подано на адресу суду зустрічну позовну заяву, в якому просить зобов`язати банк списати нараховані проценти за користування кредитними коштами по кредитному договору №М32.00612.010161897 на підставі ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказує, що він проходить службу за контрактом в Добровольчому формуванні Фастівської територіальної громади, про що неодноразово повідомляв Банк. Просить задоволити зустрічну позовну заяву. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.07.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про зобов`язання вчинити дії та вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представником відповідача за зустрічним позовом 04.08.2025 року подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказує, що позивачем за зустрічним позовом не надано документів, які б підтверджували, що він є чи був військовослужбовцем, та те, що останній належить хоча б до однієї з зазначених в п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» категорії осіб, на яких розповсюджуються зазначені гарантії. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити, в задоволенні зустрічної позовної заяви росила відмовити у зв`язку з безпідставністю такої. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 цього Кодексу істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.ст. 1046, 1047 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 19.05.2023 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №М32.00612.010161897, яким визначено наступні умови: сума кредиту - 150 000 грн.; процента ставка та тип, % річних - 79,99, фіксована; строк кредиту - 60 місяців. В пункті 1.9. договору кредиту передбачено, що позичальник, який прострочує виконання грошового зобов`язання після закінчення строку дії договору, зобов`язаний сплатити суму заборгованості, а також 117, 02585222 процентів річних від простроченої суми кредиту за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до ст. 625, 536 Цивільного кодексу України. Пунктом 1.11. договору кредиту визначено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів в розмірі 150 000,00 грн. на рахунок [NUMBER] . В пункті 2.22 договору кредиту зазначено, що сторони дійшли згоди про те, що в Додатку №1, що є невід`ємною частиною зрозуміло та доступно викладено: детальний розпис складових орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної відсоткової ставки; орієнтовна річна реальна процентна ставка, відсотків річних - 117,03%; орієнтовна загальна вартість кредиту становить 614 086,77 грн.; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за договором . Цей договір та додаток №1 до нього були надані позичальнику для ознайомлення до моменту їх укладення. Крім того, відповідачем було підписано також паспорт споживчого кредиту, яким визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Факт виконання позивачем умов кредитного договору перед відповідачем підтверджується меморіальним ордером №6710061 від 19.05.2023 року, згідно якого АТ «Ідея Банк» перерахувало [PERSON] 150 000 грн. на виконання умов кредитного договору №М32.00612.010161897. Позивачем 05.02.2024 року було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, однак [PERSON] в добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 05.04.2024 року, заборгованість [PERSON] перед банком становить 204 184,79 грн., яка складається з: простроченого боргу - 149 441,53 грн.; прострочених процентів - 54 743,26 грн. Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за кредитною угодою, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими,а тому позов належить задовольнити. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 3062,78 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 01.05.2024 №91586. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент укладення договору), визначено, що дія закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у Добровольчому формуванні [INFO] на підставі контракту Добровольця територіальної оборони від 28.03.2022 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою №1106/858/2-24 року від 09.02.2014 року, контрактом від 28.03.2022 року та копією посвідчення серії [NUMBER] добровольця територіальної оборони. Як вбачається з матеріалів зустрічної позовної заяви [PERSON] звертався до банку із заявами про припинення нарахування йому процентів за кредитним договором, штрафних санкцій, пені на підставі Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак банк просив надати копію квиткового квитка. Відповідно до п. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони. Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно із ч. 2 ст.9 цього Закону комплектування добровольчих формувань територіальних громад здійснюється на добровільній основі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в редакції на момент укладення кредитного договору), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Зазначені гарантії поширюються на виключне коло осіб. [PERSON] не надав доказів того, що він є чи був військовослужбовцем та того, що він належить хоча б до однієї із зазначених в. п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» категорії осіб, на яких розповсюджуються зазначені гарантії. Вимоги банку стосуються лише стягнення суми боргу та відсотків за користування кредитом. Нарахування штрафів, санкцій, пені в рамках зазначеного кредитного договору АТ «Ідея Банк» не здійснювалось. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2024 року в справі №426/4264/19 (провадження № 61-7310св24) зазначив, що висновки судів про застосування до спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення цього закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються. Оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що у спірний період нарахування процентів він користувався пільгами, передбаченими пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, ним не надано доказів, що він був військовослужбовцем, який у цей час проходив військову служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, брав безпосередню участь у здійсненні відповідних заходів, визначених законодавством, на думку суду не свідчить про наявність у нього пільг щодо не нарахування процентів за кредитним договором. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів зустрічної позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення його прав при нарахуванні відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Outcome: approved