Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник, її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягали. Представник заінтересованої особи - Ренійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо заявлених вимог заперечень не мав. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що у 1954р. матір заявника [PERSON] [PERSON] , [INFO] познайомилась із [PERSON] , [INFO] . Між ними склалися фактичні шлюбні стосунки, вони мешкали разом, вели спільне господарство. [INFO] у них народилась донька заявниця у справі. Оскільки шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] на момент народження спільної доньки не були зареєстровані, народжену дівчинку зареєстрували за прізвищем матері, як « [PERSON] », з іменем « [PERSON] », а по батькові було записано « [PERSON] ». Дані дитини були записані відповідно до вимого ст. 2 Кодексу Законів про родину, опіку, шлюб і актів громадянського стану Української РСР від 1926р. (який діяв на той час), тобто у такому випадку прізвище дитини було записане за прізвищем матері, а по батькові - за вказівкою матері. Надалі, батьки заявника у 1979 році зареєстрували шлюб, матір заявника змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » (на рос. мові) на прізвище чоловіка « [PERSON] » (на рос. мові), відповідно і прізвище заявника було змінено на « [PERSON] » (на рос. мові). У 1974 році заявник зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » (на рос. мові) на шлюбне « [PERSON] » (на рос. мові). Батьки заявника прожили у шлюбі до 2000 року, точніше - до смерті матері заявника, яка померла [INFO] . Батько заявника [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] . Заявник стверджує, що починаючи з моменту вагітності її матері нею та після її народження [PERSON] свідомо визнавав своє батьківство щодо доньки, цікавився про заявника, як про члена своєї сім`ї, піклувався про доньку, турбувався про неї та її матір. Будь-яких суперечок, непорозумінь та розмов про недовіру між матір`ю заявника та [PERSON] не виникало. На початку сімейного життя [PERSON] та [PERSON] спільно мешкали разом без реєстрації шлюбу, потім (у 1979р.) вони зареєстрували шлюб і мешкали разом до кінця свого життєвого шляху. Заявник була знайома із рідними [PERSON] , спілкується із ними, а рідні [PERSON] сприймають [PERSON] , як доньку [PERSON] . Оскільки за час спільного сімейного мешкання із матір`ю заявника [PERSON] не встиг належним чином оформити визнання батьківства щодо [PERSON] , заявник вимушена була звернутися до суду із заявою, якою просить встановити факт того, що [PERSON] є рідним її батьком. Заслухавши заявника, її представника, пояснення свідка, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (потім « [PERSON] » (на рос. мові), потім « [PERSON] »), народилась [INFO] , що підтверджується копією запису акту про народження, складеного 08 березня 1955 року Бюро запису актів громадянського стану виконкому Ренійської міської ради депутатів Одеської області за №76. У вищевказаному акті відомості про батька [PERSON] відсутні, а по батькові дитини записане зі слів її матері, як « [PERSON] » (на рос. мові). Крім того, як виходить зі змісту запису акту про народження, заявником звернення до Бюро запису актів громадянського стану виконкому Ренійської міської ради депутатів Одеської області за реєстрацією народження дитини був саме [PERSON] , а мати дитини надала свою згоду на присвоєння дитині по батькові « [PERSON] » (на рос. мові). Це свідчить про те, що саме [PERSON] мав відношення до дитини [PERSON] , саме він звернувся до належного органу за реєстрацією народження дитини. Реєстрація народження\~дитини була\~проведена відповідно\~до вимого\~ст.\~2\~Кодексу Законів\~про родину,\~опіку,\~шлюб і\~актів громадянського\~стану Української\~РСР від\~1926р.\~(який\~діяв на\~той час). На день народження дитини [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, були у фактичних шлюбних відносинах. Вони зареєстрували шлюбні відносини лише у 1979 р., але [PERSON] не звертався за визнанням батьківства щодо доньки. Незважаючи на це, [PERSON] та [PERSON] мешкали однією родиною разом із донькою по день смерті. Заявник сприймала їх як своїх батьків, вони спільно виховували [PERSON] , піклувались про неї. Суду були представлені спільні фото родини заявника, на яких зображені члені їхньої родини, у т.ч. і батько, і матір заявника та сама заявник, є також світлини із спільними онуками. Матеріали справи також містять і газетну публікацію про життєвий шлях [PERSON] , яку було надруковано кореспондентом зі слів самого [PERSON] , який у своїй розповіді згадував про свою велику родину та дітей із онуками. Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2 та 3\~ст. 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8\~ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 125 СК України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду. Ці нормативні положення діють на правовідносини, що виникли з моменту набрання чинності СК України. Але, в даному випадку, беручи до уваги те, що заявник народилась у 1955р. , то на той час діяли положення Кодексу Законів про родину, опіку, шлюб і актів громадянського стану Української РСР від 1926р. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст. 315 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В силу положень ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства батьком та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Судом встановлено, що заявник народився у 1955 році, отже, застосуванню підлягають норми КпШС. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Зібрані по справі докази свідчать про наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] являється рідним батьком [PERSON] . Це також підтверджується і тим, що у заявника, в актовому запису, вказане по батькові за іменем [PERSON] , а заявником щодо реєстрації народження дитини був сам [PERSON] . Факт спільного мешкання [PERSON] та матері заявника до шлюбу (до 1979р.) і після його реєстрації також знайшов свої підтвердження, батьки заявника тривалий час підтримували фактичні шлюбні відносини, потім зареєстрували шлюб і мешкали спільно однією родиною, вели сумісне господарство. В ході розгляду справи суду надавав пояснення свідок. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є донькою [PERSON] від іншого шлюбу. Їй відомо, що її батько спочатку перебував у шлюбі із її матір`ю [PERSON] , в цьому шлюбі було троє дітей. Потім сім`я її батьків розпалась і [PERSON] став мешкати із матір`ю заявника. Від тих відносин в нього народилась донька [PERSON] . На той час оформити шлюбні відносини із матір`ю заявника батько не міг, оскільки був не розлучений. Свідок завжди сприймала [PERSON] як свою сестру по лінії батька, відносини нормальні. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт батьківства знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. У зв`язку з цим заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.2\~ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Також суд зазначає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не повязаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Таким чином, факт батьківства між [PERSON] та заявником, як між батьком та донькою, суд вважає встановленим, родинні відносини виникли з утворення сім`ї та підлягають встановленню. Враховуючи вищевикладене, повно та об`єктивно оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту батьківства, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved