Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та збитків від інфляції. Зазначало, що [PERSON] є власником машиномісця [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування в будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором про надання послуг з утримання підземного паркінгу. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, однак не здійснює оплату наданих послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2020 до 28.02.2025 складає 24527,06 грн. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує та у нього утворилася заборгованість, ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за період з 01.06.2020 по 28.02.2025 у розмірі 24527,06 грн. яка складається з суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13140,00 грн., 3% річних у розмірі 1871,01грн. та інфляційні збитки у розмірі 9516,05 грн. Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 01.07.2025 було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. До спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Такий висновок відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи те, що спір стосується нерухомого майна - машиномісця [ADDRESS] , позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна, а тому справа підсудна Подільському районному суду м. Києва, у зв`язку з чим, твердження відповідача про те, що справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Судом установлено, що 17.11.2016 між ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (далі - виконавець) та [PERSON] (далі - замовник) було укладено договір № 66/106В про технічне обслуговування паркінгу житлового будинку (далі-договір). Відповідно до п. 1.1 договору виконавець бере на себе зобов`язання з технічного обслуговування паркінгу житлового будинку, належного утримання та ремонту його інженерних систем і устаткування, прилеглої території, при цьому замовник своєчасно вносить плату за технічне обслуговування майна, належне утримання і ремонт його інженерних систем і устаткування, прилеглої території. Відповідно до п. 1.2 договору об`єктом технічного обслуговування є паркінг, розташований за адресою: будинку [ADDRESS] до абз. 1 п. 2.1.1 договору виконавець зобов`язується забезпечувати утримання і технічне обслуговування паркінгу, розташованого за адресою будинку [ADDRESS] до п. 2.2.1 договору виконавець зобов`язується вносити щомісячно плату за технічне обслуговування не пізніш 20 числа місяці наступного за розрахунковим. Відповідно до п. 2.2.2 договору виконавець зобов`язується дотримуватися правил користування та утримання паркінгу. Відповідно до п. 2.2.3 договору виконавець зобов`язується нести інші обов`язки, передбачені чинним законодавством України та чинними нормативно-правовими актами України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач як власник машино-місця в паркінгу, розташованого за адресою буд. [ADDRESS] , не сплачував житлово-комунальні послуги з утримання вказаного машино-місця за період з 01.06.2020 по 28.02.2025, у зв`язку з чим, у нього утворилася заборгованість у розмірі 24527,06 грн. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 8 Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до відомотей з державного реєстру речових прав станом на 12.03.2025 [PERSON] був власником гаража [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу №1124 від 11.11.2016. В позовній заяві позивач просить суд, стягнути заборгованість за період з 01.06.2020 по 28.02.2025 у розмірі 24527,06 грн., яка складається з суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13140,00 грн., 3% річних у розмірі 1871,01грн. та інфляційні збитки у розмірі 9516,05 грн. Станом на день розгляду справи відповідачем не надано суду доказів сплати боргу та заяви про застосування строків позовної давності. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.06.2020 по 28.02.2025 у розмірі 24527,06 грн. яка складається з суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13140,00 грн., 3% річних у розмірі 1871,01грн. та інфляційні збитки у розмірі 9516,05 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved