Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів, просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ним повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач народився [INFO] , його батьком є відповідач по справі, а матір`ю [PERSON] . Він зареєстрований та проживає разом з бабусею, окремо від батька. Мати на даний час знаходиться у м. Києві, працює. Позивач навчається в КЗ «Спеціальна школа № 1» Кропивницької міської ради» у восьмому класі. Вказано, що позивачу відомо про те, що його мати неодноразово подавала позови про стягнення аліментів з батька у 2017 році та 2024 році, однак з невідомих для нього причин, вона, як позивач у судове засідання не з`являлась, подавала заяви про залишення позовів без розгляду. Усі витрати щодо утримання його несе бабуся з якою він проживає та мати, яка надсилає кошти, але цих коштів не вистачає. Дохід родини складається із заробітної плати матері та пенсії бабусі. Мати та бабуся не мають можливості в повній мірі утримувати його та забезпечувати всі потреби. Оскільки позивач навчається, то не має змоги влаштуватись на роботу. Потребує матеріальної допомоги, зокрема на придбання канцелярських товарів, учбової літератури, на купівлю продуктів харчування, предметів одягу, проїзд в громадському транспорті, інші потреби, пов`язані з навчанням та інші потреби, притаманні дитині. Позивач вказував, що його батько є працездатним, добровільно не надає допомоги, тому він змушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 13 березня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Залучено до участі у справ в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути з відповідача аліменти на його користь. Не заперечував проти доводів відповідача з приводу того, що аліменти ним перераховуються добровільно кожного місяця у розмірі до 15 000 грн. Вказував, що частину отриманих від батька коштів він перераховує своїй матері, третій особі у справі, частину дає бабусі. Відповідач у судовому засіданні зазначав, що не відмовляється від утримання сина, аліменти на його користь він добровільно сплачує кожен місяць у розмірі до 15 000 грн. Третя особа, [PERSON] у судовому засіданні вказала, що з нею проживає її онук, позивач по справі, який знаходиться на її утриманні. Коштів на утримання [PERSON] у неї не вистачає, тому є необхідність стягнення з відповідача аліментів. Про те, що батько здійснює перекази коштів на утримання її онука вона не знала. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. [PERSON] проживає окремо від батьків, разом з бабусею [PERSON] . Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України. За положеннями частин восьмої, дев`ятої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом частини 1 статті 27 Конвенції, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати /ч.3 ст.182 СК України/. Відповідач є батьком позивача, є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, а також позиції сторін та вимог закону, суд вважає, що стягненню з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина підлягають аліменти у розмірі 1/15 частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення відповідного позову, і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні даного розміру аліментів та часу їх присудження, суд виходив також із наступного. Обґрунтовуючи вимоги в частині частки заробітку (доходу) батька, яку необхідно стягнути в судовому порядку, позивач виходив із положень Сімейного кодексу України, згідно яких на одну дитину стягуються аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Натомість така частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається виключно судом, що чітко передбачено ч. 1 ст. 183 СК України. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначені законодавцем в статті 182 СК України, в якій серед іншого передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, визначений судом розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, який підлягає стягненню на утримання сина є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, забезпечення нормального функціонування її організму, та для задоволення основних соціальних і культурних потреб її особистості. Визначений судом розмір аліментів, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,00 грн. Виходячи із викладеного,

Outcome: partial