Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 16.07.2024 у розмірі 46485, 50 грн та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказано, що 07.11.2022 здійснено ідентифікацію клієнта та відповідачем підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Заява). Підпис Відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України. У подальшому Відповідач виявив бажання отримати послугу Кредит готівкою, ознайомився із актуальними умовами кредитування та 16.07.2024 підписав власноруч Паспорт кредиту. Після чого Відповідачем було власноруч підписано Кредитний договір б/н від 16.07.2024 про надання строкового кредиту у розмірі 43200,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 31%. Додатково Відповідачем підписаний власноруч Графік кредиту. У зв`язку з порушенням взятих відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 17.08.2025 становить 46485, 50 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 39359, 83 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7125, 67 грн. Ухвалою суду від 19.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 64). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.11.2022 здійснено ідентифікацію клієнта та відповідачем підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 22-33). 16.07.2024 між сторонами укладено Кредитний договір б/н про надання строкового кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту 43200,00 грн, строк кредитування - 36 місяців, річна відсоткова ставка - 31% (а.с. 34-39). Кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника) - [NUMBER] . Також сторонами підписано додаток №1 до договору (графік платежів) (зворот а.с. 39- а.с.42), паспорт споживчого кредиту (а.с. 43-45). Як заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, так і кредитний договір, укладено в електронній формі, підписано відповідачем з використанням цифрового власноручного підпису. Долучена до матеріалів справи виписка за договором за період з 16.07.2024 по 18.08.2025 свідчить про те, що позивачем 16.07.2024 зараховано на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , 00 грн кредитних коштів, [PERSON] здійснила активацію кредитної картки, користувалася кредитними коштами з власної ініціативи (а.с. 20). На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.07.2024, зі змісту якого вбачається, що станом на 17.08.2025 утворилась заборгованість в розмірі 46485, 50 грн (а.с.18-19), який суд вважає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. В частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши дану справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобов`язань, що призвело до порушення майнових прав позивача, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 16.07.2024, яка станом на 17.08.2025 року становить 46485, 50 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422, 40 грн.

Outcome: approved