Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Департамент патрульної поліції звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції майнову шкоду у розмірі 861,00 грн та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.02.2019 у м. Київ, відповідач, керуючи RENAULT PREMIUM 450 DXI, державний номерний знак [NUMBER] , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом - автомобілем марки TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль марки TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , належить Департаменту патрульної поліції. Внаслідок ДТП власнику (позивачу) транспортного засобу TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода, яка складає 861,00 грн. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2019 у справі № 759/3183/19 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 05.03.2019 за вх.№ 03/1080 до управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надійшла відповідь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з відмовою у виплаті страхового відшкодування. 20.07.2021 позивач звернувся до відповідача з претензійним листом вих. № 26294/41/11/3/02-2021, у якому виклав пропозицію про добровільне відшкодування франшизи. Однак, відповідач добровільно не відшкодував завдані збитки, у зв`язку з чим, останній звернувся до суду із відповідним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021 матеріали позову передані на розгляд судді Рибака М.А. 20.12.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Рибака М.А. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін. На підставі розпорядження № 01-08-500 від 20.06.2023 щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/36034/21 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Макаренко І.О. На підставі розпорядження № 01-08-2258 від 03.09.2025 щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/36034/21 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. В судове засідання, яке відбулось 18.11.2025, представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення поштового відправлення, яке повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.02.2019 у м. Київ, пр. Перемоги, 65/4, відповідач, керуючи RENAULT PREMIUM 450 DXI, державний номерний знак [NUMBER] , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом - автомобілем марки TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів. Автомобіль марки TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , належить Департаменту патрульної поліції. Внаслідок ДТП власнику (позивачу) транспортного засобу TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода, яка складає 861,00 грн. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2019 у справі № 759/3183/19 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПАТ CK «Українська страхова група» (надалі - Страховик відповідача), згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного у формі полісу серія AM № 6141950 (надалі - Поліс). 05.03.2019 за вх.№ 03/1080 до управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надійшла відповідь начальника відділу врегулювання збитків Департаменту врегулювання збитків в м. Києві Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», в якій зазначено, що ПАТ «CK «Українська страхова група» вимушена відмовити у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , не перевищує розмір встановленої договором франшизи. Матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу TOYOTA PRIUS, державний номерний знак [NUMBER] , становить 861 (вісімсот шістдесят одна) грн 00 коп. Згідно Полісу розмір франшизи становить 2000 (дві тисячі) грн. 20.07.2021 позивач звернувся до відповідача з претензійним листом вих. № 26294/41/11/3/02-2021, у якому виклав пропозицію про добровільне відшкодування франшизи. Однак, відповідач добровільно не відшкодував завдані збитки. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом. Частиною 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особи з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різ і и цю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про ОСЦГІВВНТЗ») - розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Також, відповідно до п. 36.6 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» - страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому позов слід задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved