Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач КП «Тернопільелектротранс» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що з 02.06.2020 по 19.06.2023 відповідач працював водієм КП «Тернопільелектротранс». 17 лютого 2021 року близько 07 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом марки «МАЗ 206086», д.н.з. [NUMBER] , рухався із пасажирами в салоні вул. Львівською в напрямку вул. Мазепи м. Тернополя порушуючи правила дорожнього руху, чим пошкодження автомобілів марки «Suzuki Vitara», д.н.з. [NUMBER] та марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , також унаслідок ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження отримала пішохід потерпіла [PERSON] . Винуватість відповідача підтверджено ухвалою суду. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.04.2024 стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" 104\~678,41 грн, суми страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору. КП «Тернопільелектротранс» виплатило страхове відшкодування і в нього виникло право регресу до працівника в межах його середнього заробітку. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в свою користь шкоду в порядку регресу в розмірі 16\~454,38 грн. та судові витрати. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав, з підстав та обґрунтувань, викладених у позові та просив його задовольнити. Відповідач відзиву не подав. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що [PERSON] прийнятий на роботу в КП «Тернопільелектротранс» з 02.06.2020 та припинено з ним трудовий договір з 19.06.2023, що підтверджуються наказами №145 к від 01.06.2020 та №119-к від 16.06.2023. Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 12.10.2021 у справі №607/7907/21, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження, внесене 17.02.2021 до ЄРДР за №12021211040000181 за даним фактом закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою. З ухвали суду вбачається, що 17 лютого 2021 року близько 07 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом марки «МАЗ 206086», д.н.з. [NUMBER] , рухався із 27 пасажирами в салоні вул. Львівською в напрямку вул. Мазепи м. Тернополя в порушення вимог п.12.4. ПДР України із швидкістю 53...57 км/год, де, під час руху не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3. (б, д) ПДР України. В цей же час, попереду автобуса марки «МАЗ 206086», д.н.з. [NUMBER] в попутному із ним напрямку рухався автомобіль марки «Suzuki Vitara», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка неподалік храму «Вознесіння Господнього» почала зменшувати швидкість, на що [PERSON] , як водій, в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1 ПДР України не обрав безпечної дистанції відповідно до швидкості його руху та дорожньої обстановки, внаслідок чого поставив себе в такі умови, при яких, реагуючи на зменшення швидкості автомобілем марки «Suzuki Vitara», д.н.з. [NUMBER] та уникаючи із ним зіткнення, змушений був виїхати на смугу, призначену для зустрічного руху, де в цей момент, назустріч автобусу марки «МАЗ 206086», д.н.з. [NUMBER] , рухався автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] під керування водія [PERSON] . Своїми односторонніми діями, які виразились у виїзді на смугу, призначену для зустрічного руху [PERSON] , як водій, створив аварійну обстановку для водія [PERSON] , унаслідок чого останній, реагуючи на небезпеку для його руху та уникаючи зіткнення із автобусом марки «МАЗ 206086», д.н.з. [NUMBER] , змушений був виїхати на зустрічний бік дороги, де відбулось зіткнення автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] із автомобілем марки «Suzuki Vitara», д.н.з. [NUMBER] із подальшим наїздом автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] на пішохода [PERSON] , яка рухалась біля правого краю дороги назустріч автомобілю марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] . Унаслідок ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження отримала пішохід потерпіла [PERSON] . Порушення [PERSON] , як водієм вимог п.п. 12.3, 13.1 ПДР України, перебуває у причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] 09 грудня 2020 року між Акціонерним товариством Страхова компанія Інго як Страховиком та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Лізинг як Страхувальником укладено договір страхування №250527-033.20_006 добровільного страхування засобів наземного транспорту цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є страхування транспортного засобу - автомобіля марки "Suzuki Vitara", д.н.з. [NUMBER] , 2020 року випуску від будь-яких пошкоджень транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання, зокрема, внаслідок ДТП. Вигодонабувачем з цим договором є ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ" Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.04.2024, стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" 104\~678,41 грн, суми страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору. Відповідно до\~платіжних інструкцій\~№4690\~від 13.09.2024\~та №4691\~від 13.09.2024,\~ \~КП «Тернопільелектротранс»\~сплатив на\~користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" 104\~678,41 грн, суми страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору. Як вбачається із довідки про доходи №12 від 09.09.2025, [PERSON] мав середньомісячну заробітну плату в розмірі 16\~454,38 грн. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки через виплату страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат за договором майнового страхування. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Так, за змістом ч. 1\~ст. 3 КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 4постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~29\~грудня 1992\~року №\~14\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками» за правилами статті 132\~КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130\~КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8\~лютого 1995\~року N\~100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст. 134 КЗпП України\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. У частині першій\~статті 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Отже, встановивши, що дорожньо транспортна пригода, в результаті якого було пошкоджено автомобілі марки «Suzuki Vitara», реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , та отриманням середньої тяжкості тілесні ушкодження пішоходом потерпілою [PERSON] , сталося з вини працівника КП «Тернопільелектротранс» - [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, і він не підпадає під випадки повної матеріальної відповідальності, що передбачені статтею 134 КЗпП України, тому до спірних правовідносин мають бути застосовані норми частини 1 статті 132 КЗпП України. Оскільки, КП «Тернопільелектротранс» відшкодувало Акціонерному товариству "Страхова компанія "Інго"\~завдані відповідачем збитки в розмірі 104\~678,41 грн, суд вважає, що слід стягнути із відповідача в порядку регресу шкоду в розмірі його середньомісячного заробітку, який становить 16\~454,38 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на комунального підприємства «Тернопільелектротранс» шкоду в порядку регресу в розмірі 16\~454,38 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3 028,00 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved