Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» у грудні 2021 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з останньої на користь позивача борг за спожиту теплову енергію за період з січня 2018 року по листопад 2021 року в розмірі 21812,79 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є споживачем послуг, що надаються АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії позивача згідно якого ведеться облік розрахунків між позивачем та відповідачем. Між сторонами існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. Відповідач протягом тривалого часу належним чином не вносить плату за надані йому послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.01.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 21.01.2022 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву про стягнення боргу за спожиту теплову енергію від [PERSON] , в якому зазначено, що вона не є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки 27.06.2018 року подарувала [PERSON] належну їй частину вказаної квартири, в результаті чого вона стала власницею усього об`єкта нерухомості за вказаною адресою. 24.01.2022 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області від представника позивача [PERSON] , надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме з [PERSON] на [PERSON] . 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року замінено у цивільній справі № 766/26054/21 за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію первісного відповідача [PERSON] , на належного [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання відповідача. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на квартиру за вказаною адресою підтверджується договором дарування квартири від 27.06.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Антоновою Н.В. за реєстровим № 326, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129234245 від 27.06.2018 року. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , існує заборгованість в розмірі 20376,14 грн за період з серпня 2013 року по квітень 2021 року. Згідно з копії витягу з протоколу від 23.04.2021 року наданого [PERSON] , надано дозвіл на оформлення технічної документації на відключення від мереж ЦО та ГВП окремих квартир та нежитлових приміщень та влаштування індивідуальної системи теплопостачання при умові погашення повної заборгованості за послуги централізованого опалення та при умові, що відключення від мереж централізованого теплопостачання окремих жилих та нежилих приміщень, не порушень та/або не погіршить умови проживання інших мешканців в житлових будинках. Також зобов`язано [PERSON] виконувати будівельно-монтажні роботи виключно у міжопалювальний період; здійснювати замовлення проектної документації та виконувати відповідні роботи у виконавця, який має на це відповідні дозвільні документи (сертифікат, ліцензія). Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758, затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Зазначений Порядок був чинним до 27 серпня 2019 року. 27 серпня 2019 року Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Наказом від 26.07.2019 року № 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за № 982/33953, затверджено новий Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Вищезазначеним Порядками передбачено перелік дій, які повинен здійснити споживач послуги для відокремлення приміщення або квартири від системи централізованого опалення (системи теплопостачання) кінцевим результатом, якого є складання відповідного Акту про відключення. При цьому, відповідачем не підтверджено факту звернення до АТ «Херсонська ТЕЦ» від [PERSON] або [PERSON] з метою виготовлення технічних вимог на відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . До того ж, відповідачем не надано інформації щодо видачі технічних вимог на відключення споживача від мереж централізованого опалення належної [PERSON] квартири. Тому документи, підтверджуючі відокремлення відключення) квартири / нежитлового приміщення від мереж ЦО та ГВП, відповідачем не надано. Таким чином, судом встановлено, що позивач надає, а відповідач з 27.06.2018 року отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Відповідно до п.5 ч.3ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що [PERSON] не виконує належним чином покладені на нього зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, доводи [PERSON] про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , відключена від теплопостачання не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, інших доводів, контррозрахунків відповідачем суду не надано. При цьому судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , є власником об`єкта постачання теплової енергії лише з 27.06.2018 року, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимога, а саме стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за послуги теплопостачання за період з 27 червня 2018 року по 29 листопада 2021 року у розмірі 20658,82 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення № 3379 від 14.12.2021 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (20658,82/21812,79*100)= 94,71 %, отже 2149,92 грн.

Outcome: partial