Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Короткий зміст первісного позову ТОВ «Бізнес Позика». 28.02.2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року в розмірі 112907,96 грн., з яких прострочене тіло кредиту - 26575,23 грн., прострочені проценти - 84682,73 грн., прострочена комісія - 1650,00 грн., а також судові витрати на судовий збір 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 01.03.2023 року ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] уклали Договір про надання кредиту № 453973-КС-004 (далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), направленим на вказаний ним номер його мобільного телефону [NUMBER] , у порядку, визначеному ст.ст.3, 6, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами Договору ТОВ «Бізнес позика» надав Позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 22000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності. А Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 1,15138637% за кожен день користування Кредитом, що нараховуються протягом строку кредитування на залишок заборгованості за кредитом, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та Дня повернення Кредиту, згідно Графіку платежів. ТОВ «Бізнес позика» виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надало Позичальнику [PERSON] грошові кошти у кредит в розмірі 22000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , яку останній вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті для отримання кредиту, що підтверджується довідкою про рух коштів (або платіжним дорученням). 17.06.2023 року ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] уклали Додаткову угоду №1 до Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами Додаткової угоди №1 ТОВ «Бізнес позика» надало Позичальнику [PERSON] додатково кредит в розмірі 11000 грн., за умови повернення отриманих кредитних коштів з комісією в розмірі 1650 грн. та відсотками за користування кредитом у мрозмірі, зазначеному в основному договорі, у строк до 02.12.2023 року, а саме за графіком ануїтентними платежами кожні два тижні, перший 01.07.2023 року та наступні - в розмірі 5420 грн., останній 02.12.2023 року - в розмірі 5416,36 грн. Проте [PERSON] не виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Кредитним договором №453973-КС-004 з Додатковою угодою до нього №1. Лише частково сплатив кошти в розмірі 34774,69 грн., що враховано позивачем при проведенні розрахунку заборгованості відповідача. Такими конклюдентними діями [PERSON] підтверджується визнання ним укладення договору, отримання у кредит грошових коштів, й правомірність вимог позивача за Договором кредиту. Отже станом на 12.02.2024 року заборгованість [PERSON] за Договором кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 становить 112907,96 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту - 26575,23 грн., по процентам - 84682,73 грн., за комісією - 1650,00 грн. Тому ТОВ «Бізнес Позика» звернувся з позовом до [PERSON] до суду за захистом своїх прав, просив на підставі ст. 1054, 639, 652, 525, 526, 530, 1049, 612, 625 ЦК України позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь банку зазначену заборгованість за Договором кредиту, а також судові витрати. Короткий зміст відзиву на первісний позов [PERSON] (т.1 а.с.165-170). 04.06.2024 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , поданий [PERSON] через систему «Електронний суд», в якому просили частково задовольнити первісний позов, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором кредиту в розмірі 60086,36 грн. В обґрунтування відзиву на первісний позов зазначено, що 01.03.2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес позика» Договір про надання кредиту № 453973-КС-004, за умовами якого Позичальник отримав кредит в розмірі 22000 грн., строком на 24 тижні - до 16.08.2024 року строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, та зі сплатою процентів за користування кредитом - 1,15138637% в день (фіксована ставка), зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3300,00 грн. За п.3.2.3 Договору кредиту Позичальник має повернути та оплатити згідно з графіком платежів всього 57240 грн., з яких: основну суму кредиту - 22000 грн., проценти за користування кредитом - 31940 грн., комісію за надання кредиту - 3300 грн. Також 17.06.2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» Додаткову угоду №1 до Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року, за умовами якої Позичальник отримав ще кредит в розмірі 11000 грн., зі сплатою комісії 1650,00 грн. За п.5.7 Додаткової угоди №1 до Договору кредиту, Позичальник має повернути та оплатити у строк до 02.12.2023 року, згідно з графіком платежів всього 65036,36 грн., з яких: основну суму кредиту - 26575,23 грн., проценти за користування кредитом - 36811,13 грн., комісію за надання кредиту - 1650 грн. Відповідно до ст.11, ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції після 10.06.2017 року), комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умови договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності цим законом щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць - є нікчемною. Проте в Договорі кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням, поверненням кредиту, що надається відповідачу, за які кредитодавцем встановлюється комісія за обслуговування кредиту. Тому в силу ст.11, ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції після 10.06.2017 року) є нікчемними такі умови Договору кредиту про встановлення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3300 грн., з умовами Додаткової угоди про встановлення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1650 грн. На погашення Договору кредиту відповідачем [PERSON] сплачено 34774,69 грн., що визнається позивачем ТОВ «Бізнес позика», з яких 6424,77 грн. були зараховані на погашення тіла кредиту, 25049,92 грн. - зараховані на погашення відсотків за користування кредитом, 3300 грн. - на погашення комісії. Отже, враховуючи, що умови Договору кредиту з Додатковою угодою про встановлення комісії за користування кредитом є нікчемними в силу ст.11, ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції після 10.06.2017 року), тому сплачені [PERSON] кошти на погашення комісії за Договором кредиту в розмірі 3300 грн. - мають бути зараховані на погашення тіла кредиту, а заборгованість з комісії за Додатковою угодою в розмірі 1650 грн. - не підлягає стягненню. Враховуючи, що за укладеним Договором кредиту з Додатковою угодою установлена фіксована сума для погашення боргу - 65036,36 грн., й умови щодо стягнення комісії в розмірі 3300 грн. та 1650 грн. - є нікчемними, тому [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» за укладеним між ними Договором кредиту з Додатковою угодою в розмірі 60086,36 грн. (фіксована сума боргу за кредитом 65036,36 грн. - нікчемні умови Договору з Додатковою угодою щодо комісії (3300 грн. + 1650 грн.) = 60086,36 грн.). За таких обставин [PERSON] просив стягнути з нього на користь ТОВ «Бізнес Позика» за погашення заборгованості за укладеними між ними Договору кредиту з Додатковою угодою в розмірі 60086,36 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. Короткий зміст зустрічного позову [PERSON] (т.1 а.с.204-209). 04.06.2024 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , поданий [PERSON] через систему «Електронний суд», до ТОВ «Бізнес позика» про захист прав споживачів, в якому просили: 1) визнати недійсними положення Договору про надання кредиту №453979-КС-004 від 01.03.2023 року та Додаткової угоди №1 від 17.06.2023 року щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у загальному розмірі 4950,00 грн., 2) зобов`язати ТОВ «Бізнес позика» здійснити перерахунок платежів, що здійснив [PERSON] за Договором про надання кредиту №453979-КС-004 від 01.03.2023 року на погашення комісії у розмірі 3300 грн. в рахунок погашення основного боргу по тілу кредиту за цим же договором. В обґрунтування зустрічного позову наведені підстави, аналогічні як у відзиву на первісний позов. Короткий зміст відповіді на відзив на первісний позов ТОВ «Бізнес позика». 11.06.2024 року ТОВ «Бізнес позика» подав відповідь на відзив відповідача [PERSON] на первісний позов. В обґрунтування зазначено, що [PERSON] у відзиві на первісний позов не заперечує такі факти: 1) укладення Договору про надання кредиту №453979-КС-004 від 01.03.2023 року та Додаткової угоди №1 від 17.06.2023 року до нього, 2) отримання коштів у кредит за Договором кредиту та Додаткової угоди №1 до нього, 3) здійснення ним платежів на погашення заборгованості за Договором кредиту, 4) наявність заборгованості за Договором кредиту. Отже, відповідно до вимог ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами не підлягають доказуванню. ТОВ «Бізнес позика» виконало свої зобов`язання за спірним Договором кредиту та Додаткової угоди №1 до цього ж договору, надало Позичальнику [PERSON] у кредит грошові кошти в розмірі відповідно 22000 грн. та 11000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , яку він зазначив при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті для отримання кредиту. Перерахування коштів підтверджується випискою по рахунку [PERSON] та довідкою з АТ КБ «ПриватБанк», довідками технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн», які безпосередньо за договором з ТОВ «Бізнес Позика» приймає платежі та перераховує грошові кошти, оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, тому не відкриває позичальникам банківські рахунки, не випускає на їх ім`я банківські картки, для перерахування коштів позичальникам користується послугами посередників. [PERSON] частково виконував свої зобов`язання за спірним Договором кредиту та Додаткової угоди №1 до нього, а саме оплатив на погашення боргу 34774,69 грн., що теж підтверджено довідками технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» та довідками АТ «ТаскомБанк». Таким чином [PERSON] вчинив конклюдентні дії, якими визнав укладення Договору кредиту з Додатковою угодою №1 та отримання за ними кредитних коштів. ТОВ «Бізнес Позика» подали розрахунок заборгованості за Договором кредиту з Додатковою угодою №1, виконаний за умовами цього договору, з врахуванням сплачених [PERSON] коштів. [PERSON] заперечив суму заборгованості, розраховану ТОВ «Бізнес позика», яку в первісному позові просили стягнути з нього на погашення заборгованості за спірним Договором кредиту з Додатковою угодою №1. Проте [PERSON] не навів свого контррозрахунку заборгованості з цим Договором кредиту з Додатковою угодою №1, що суперечить правовій позиції Верховного Суду у постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15 про те, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного контррозрахунку. Відповідно вимог ст. 1046, ст.1048, ст.1054, ст.1056-1 ЦК України, умов договору, процента ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення Кредиту. Договором кредиту встановлюється орієнтовний графік платежів. Тобто якщо позичальник сплачує заборгованість за Договором кредиту без порушень, згідно встановленого графіку платежів, йому дійсно потрібно було сплатити суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у цьому договору. Проте [PERSON] допустив порушення графіку платежів, що призвело до збільшення вартості кредиту, оскільки процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Чинним законодавством суд не наділяється правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які Позичальник зобов`язаний сплачувати за умовами Договору кредиту та норм ЦК України. За умовами спірного Договору кредиту з Додатковою угодою №1 установлено обов`язок Позичальника сплатити комісію за надання кредиту відповідно 3300 грн. та 1650 грн., що відповідає принципу свободи договору, ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою НБУ №16 від 11.02.2021 року, а також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. У відзиві на первісний позов [PERSON] зазначені правові позиції Верховного Суду, які висловлені щодо інших правовідносин, а тому не підлягають застосуванню у цій справі. Короткий зміст заперечень на відповідь на відзив на первісний позов, поданий [PERSON] від [PERSON] 18.06.2024 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на відповідь на відзив, подані [PERSON] через систему «Електронний суд», де зазначено, що первісний позивач ТОВ «Бізнес позика» подав нові докази разом з відповіддю на відзив з порушенням строків, визначених у ст. 83, ст.84 ЦПК України, тому просили суд не приймати такі докази. Повторно вказано, що є нікчемними (недійсними) умови Договору кредиту з Додатковою угодою №1 щодо стягнення комісії за надання кредиту, відповідно 3300 грн. та 1650 грн., оскільки вони не відповідають ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування», що висловив Верховний Суд України в правових позиціях у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2071цс16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17, Верховний Суд у постанові від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15, у постанові від 12.04.2022 року у справі №640/14229/15, у постанові від 21.04.2021 року у справі №677/1535/15, у постанові від 15.12.2021 року у справі №209/798/16, у постанові від 21.07.2021 року у справі№751/4015/15, у постанові від 08.02.2023 року у справі №359/12165/14-ц, у постанові від 18.05.2022 року у справі №613/1436/17. Короткий зміст відзиву ТОВ «Бізнес позика» на зустрічний позов [PERSON] 15.10.2024 року ТОВ «Бізнес позика» подали відзив на зустрічний позов [PERSON] , й просили відмовити в його задоволенні. (т.2 а.с.92-98). В обґрунтування відзиву на зустрічний позов зазначили, що за умовами Договору кредиту з Додатковою угодою №1 установлено обов`язок Позичальника сплатити комісію за надання кредиту відповідно 3300 грн. та 1650 грн., що відповідає принципу свободи договору, ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою НБУ №16 від 11.02.2021 року, а також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, у постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16, правовим позиціям Верховного Суду у постанові від 10.09.2019 року у справі №916/2403/18, у постанові від 09.11.2018 у справі N911/3685/17, у постанові від 22.06.2020 року в справі №177/1942/16-ц, у постанові від 10.03.2021 року. А тому позовні вимоги [PERSON] у зустрічному позові є безпідставними. Рух справи. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.03.2024 року справу за позовом ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту направлено за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука, відповідно до ст.27 ЦПК України, оскільки відповідач має зареєстроване місце проживання на території Крюківського району м. Кременчука. (а.с.124). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. За клопотання позивача витребували докази. (а.с. 130-131). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.09.2024 року прийняли зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Бізнес позика» про захист прав споживачів до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості з договором кредиту (т.2 а.с.84-85). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.05.2025 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.148). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.11.2025 року зустрічний позов [PERSON] , поданий [PERSON] , до ТОВ «Бізнес позика» про захист прав споживачів, визнання недійсною частини кредитного договору, застосування наслідків недійсності правочину, - залишили без розгляду, як поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи відповідно до п.2 ч.1 ст.257, ч.5 ст.274, п.2 ч.6 ст.19, ч.4 ст.193, ст.60 ЦПК України. Позиція учасників справи. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, первісний позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а також просив відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Відповідач [PERSON] та [PERSON] не з`явилися в судове засідання, хоча були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, задовольнити повністю зустрічний позов [PERSON] , частково задовольнити первісний позов ТОВ «Бізнес Позика». З огляду на положення ст.19, ст.274 ЦПК України (в редакціях на момент подання до суду первісного позову, на момент розгляду справи), у суду є підстави вважати малозначною справу за первісним позовом ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року станом на 12.02.2024 року в розмірі 112907,96 грн. А тому відповідно до положень ст.60 ЦПК України, суд вважає, що Ходіна Н.В. за дорученням може представляти інтереси [PERSON] при розгляді первісного позову ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року в розмірі 112907,96 грн. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини, установлені судом. 01.03.2023 року кредитодавець ТОВ «Бізнес Позика» та позичальник [PERSON] уклали Договір про надання кредиту №453973-КС-004, за умовами якого У розділі 2 Договору наведений його Предмет. Так, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти розмірі 22000 грн. на засадах строковості, платності, поворотності. А Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Строк надання кредиту: 24 тижні. Стандартна процентна ставка за Кредитом: 2,0% в день, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: 1,15138637 % в день, фіксована. Комісія за надання Кредиту: 3300 грн. Термін дії договору : до 16.08.2023 року. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 57240,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка наданого Кредиту: 9205,22%. Дата видачі Кредиту: 01.03.2023 року. Дата повернення Кредиту: 16.08.2023 року. У розділі 3 Договору наведений порядок та умови надання Кредиту. Так, Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення Договору надати Позичальнику Кредит у вказаній в п.2.1. Договору сумі, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок Позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в п.8 Договору[NUMBER] . Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за користування Кредитом початок календарного дня , за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником Графіку платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору. У разі, якщо погашення Кредиту здійснюється згядно погодженого сторонами Графіку платежів, що наведений у п.3.2.3. та Додатку №1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом розраховується відповідно до Зниженої процентної ставки в п.2.4. Договору. Сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого Графіку платежів, у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше 7 календарних днів, то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана у п.2.4 Договору. При цьому нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня прострочення платежу, передбаченого графіком платежів. У п.3.2.3 Договору наведений Графік платежів, за яким Кредит погашається ануїтентними платежамі, перший платіж - 15.03.2023 року, кожні два тижні, останній 16.08.2023 року. Розмір ануїтентного платежу - 4770 грн. Таким чином має бути сплачено за Договором ануїтентними платежами всього 57240 грн., з яких за основною сумою кредиту 22000 грн., за процентами за користування кредитом - 31940 грн., за комісію з надання Кредиту - 3300 грн. У випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахуваня процентів за Зниженою процентною ставкою. При чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Скасування умови нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах Договору - не є зміною істотних умов Договору. У розділі 6 Договору установлено відповідальність Сторін за порушення своїх зобов`язань за Договором, а саме штраф за кожний випадок такого порушення строків сплат. У розділі 8 Договору [PERSON] зазначив інформацію про себе, номер електронного платіжного засобу - [NUMBER] . Номери телефонів. Договір підписаний електронним одноразовим ідентифікатором UA-5653, направленим на номер телефону [NUMBER] 01.03.2023 року о 13:39:14 год. ( т.1 а.с. 12-30). Зазначені в Договорі про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року умови кредитування аналогічні зазначеним також у Паспорті споживчого кредиту, підписаним електронним одноразовим ідентифікатором UA-5653, направленим на номер телефону [NUMBER] 01.03.2023 року о 13:37:48 год., Пропозиції (офертою) ТОВ «Бізнес Позика» від 01.03.2023 року та прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти Договір про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року (т.1 а.с.18-21, 31-48). 17.06.2023 року кредитодавець ТОВ «Бізнес позика» та позичальник [PERSON] уклали Додаткову угоду №1 до Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року, за умовами якої Кредитодавець та Позичальник підтверджують, що станом на 17.06.2023 року сума повернутого Позичальнику Кредиту, отриманого відповідно до умов Договору становить 15575,23 грн. Кредитодавець та Позичальник домовились, що після укладення Додаткової угоди: 1) Кредит збільшується на 11000 грн. та Кредитодавець, на умовах встановлених в договорі, збільшує суму Кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми Кредиту та зобов`язується повернути Кредит, збільшений на 11000 грн. у строки та на умовах, викладених в договорі. 2) Після збільшення суми Кредиту, за цією Додатковою угодою, загальна сума отриманого та неповернутого Позичальником Кредиту складатиме 26575,23 грн. 3) Після укладення Додаткової угоди та збільшення суми Кредиту: загальна сума отриманого Кредиту становить 26575,23 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка - 6492,37%, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 65036,36 грн. 4) Комісія за надання додаткової суми Кредиту - 1650 грн. 5) Враховуючи умови п.1-п.3 Додаткової угоди, Сторони домовились внести наступні зміни до Договору, а саме викласти в новій редакції: п.2.3. - строк на який надається Кредит - 24 тижні, п. 2.6. - Загальний розмір наданого Кредиту - 26575,23 грн., п.2.7. - Термін дії Договору до 02.12.2023 року, п.2.8 - Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту - 65036,36 грн., п.2.9. - Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 6492,37 грн. Наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орінтовної загальної вартості наданого Кредиту є репрезентативними та базуються на обраних Позичальником умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що Договір залишатиметься дісним протягом погодженого строку, а Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі, п. 2.11 - Дата повернення Кредиту - 02.12.2023 року, п.3.2. - протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п.2.4. Договору на залишок заборгованості по Кредиту , наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно графіку платежів, а саме ануїтетними платежами кожні 2 тижні (12 платежів), першій платіж та наступні - 5420 грн., останній платіж 02.12.2023 року - 5416,36 грн. (т.1 а.с.55-62). Додаткова угода підписана електронним одноразовим ідентифікатором UA-7466, направленим на номер телефону [NUMBER] 17.06.2023 року о 11:43:28 год. 04.11.2020 року Клієнт ТОВ «Бізнес позика» та Установа ТОВ «ПрофітГід» уклали Договір про надання послуг №ПГ-5, за умовами якого Установа надає дистанційне обслуговування фінансові послуги з прийому платежів, що надходять на користь Клієнта в якості повернення (сплати) платниками сум кредитів/позик/фінансових кредитів/відсотків/інших платежів за кредитами/позиками/фінансовими кредитами, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів (далі за текстом Послуги). Установа забезпечує технологічне обслуговування прийому платежів та перерахування грошових коштів на підставі договору про співробітництво з оператором послуг платіжної інфраструктури - ТОВ «Платежі Онлайн», яке під час послуг використовує Систему Platon. Перелік методів оплати , що застосовується при наданні Послуг, Сторони погодили у Додатку №1 до Договору. Перекази коштів і розрахунки між Сторонами в рамках цього Договору здійснюються у грошовій одиниці України (гривні). Для виконання умов цього Договору Установа та Клієнт здійснюють інформаційно-технічну взаємодію, що, зокрема, але не виключно, передбачає обмін запитами/повідомленнями між Установою та Клієнтом. За наданя Послуг за цим Договором Установа має право отримувати винагороду у розмірі, передбаченому у Додатку до цього Договору. Цей Договір набирає чинності з дня його укладення Сторонами і діє до 31 грудня року укладення цього Договору (включно). Якщо на дату закінчення строку дії цього Договору які-небудь із зобов`язань Сторін не виконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін у письмовій формі не заявить іншій Стороні про його припинення, цей Договір продовжується на наступний календарний рікна тих же умовах без обмеження кількості таких продовжень. (т.2 а.с.14-19). 11.11.2020 року АТ «ТаскомБанк» та партнер ТОВ «Бізнес позика» уклали Договір №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам, за умовами якого Банк надає Партнеру послуги щодо зарахування наданих Партнером Одержувачам позик, в тому числі на умовах фіансового кредиту на рахунки Одержувачів з використанням реквізитів ПК Одержувача та забезпечує обработку і передачу в МПС даних для належного здійснення зарахування коштів за реквізитами Одержувача, а Партнер зобов`язується сплатити Банку комісійну винагороду на умовах, зазначених в цьому Договорі. Партнер забезпечує розрахунки шляхом перерахування коштів на Рахунок. Переказ коштів приймається до виконання Банком у національній валюті України, максимальна сума однієї операції за однією ПК Одержувача (Переказу) - 29999 грн. Банк забезпечує Партнеру технологію Переказу коштів Одержувачам протягом реального часу у національній валюті України, максимальний розмір всіх Переказів, зроблених протягом одного календарного місяця за однією ПК Одержувача - 249999 грн. на один рахунок. Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє протягом 1 року, але до повного виконання зобов`язань Сторонами. Строк дії Договору вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього Договору, жодна із Сторін не виявить бажання розірвати цей Договір. (т.2 а.с.22-26). [PERSON] оплатив на погашення Договору кредиту №3658905379 на загальну суму 34774,69 грн., а саме 15.03.2023 року - 4770 грн. (інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №143/06 від 10.06.2024 року), 28.03.2023 року - 4770 грн. (інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №144/06 від 10.06.2024 року), 12.04.2023 року - 4726,20 грн. (інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №145/06 від 10.06.2024 року), 26.04.2023 року - 4748,16 грн. (інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №146/06 від 10.06.2024 року), 07.06.2023 року - 4770 грн. (інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №147/06 від 10.06.2024 року), 17.06.2023 року - 1793,30 грн. (інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» №148/06 від 10.06.2024 року), 05.05.2023 року - 4770 грн. (документ ТАС РАY 571112538 від 05.05.2023 року), 24.05.2023 року - 4427,03 грн. (документ ТАС РАY 580650227 від 24.05.2023 року), (т.2 а.с. 27-30). АТ КБ «ПриватБанк» листом №20.1.0.0.0/7-240528/37350 від 02.06.2024 року надав інформацію на виконання ухвали суду від 11.04.2024 року про відкриття провадження та витребування доказів. А саме підтвердив, що АТ КБ «ПриватБанк» видав на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , банківську картку № [NUMBER] . Додав виписку по цій банківській картці за період з 01.03.2023 року по 12.02.2024 року, з якої вбачалось, що [PERSON] на вказану банківську картку отримав кредит грошові кошти 01.03.2023 року - 22000 грн., 17.06.2023 року - 11000 грн. (т.2 а.с.34-46). Позиція суду першої інстанції. Мотиви ухваленого рішення Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України). У ст. 4 ЦПК України, ст.15 ЦК України визначено право на звернення до суду за захистом цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у разі їх порушення. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ст.12 ЦПК України). За принципом диспозитивності цивільного судочинства, наведеного у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ст. 82 ЦПК України наведені підстави звільнення від доказування, зокрема: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо укладення кредитору договору. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно положень статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Отже, судом у справі встановлено, що 01.03.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] уклали Договір про надання кредиту № 453973-КС-004 (далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), направленим на вказаний ним номер його мобільного телефону [NUMBER] , у порядку, визначеному ст.ст.3, 6, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами Договору, ТОВ «Бізнес Позика» надав Позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 22000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності. А Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Строк надання кредиту: 24 тижні. Стандартна процентна ставка за Кредитом: 2,0% в день, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: 1,15138637 % в день, фіксована. Комісія за надання Кредиту: 3300 грн. Термін дії договору : до 16.08.2023 року. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 57240,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка наданого Кредиту: 9205,22%. Дата видачі Кредиту: 01.03.2023 року. Дата повернення Кредиту: 16.08.2023 року. У п.3.2.3 Договору наведений Графік платежів, за яким Кредит погашається ануїтентними платежамі , перший 15.03.2023 року, кожні два тижні, останній 16.08.2023 року. Розмір ануїтентного платежу - 4770 грн. Таким чином мало бути сплачено за Договором ануїтентними платежами всього 57240 грн., з яких за основною сумою кредиту 22000 грн., за процентами за користування кредитом - 31940 грн., за комісію з надання Кредиту - 3300 грн. У випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахуваня процентів за Зниженою процентною ставкою. При чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. 17.06.2023 року ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] уклали Додаткову угоду №1 до Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами Додаткової угоди №1 ТОВ «Бізнес Позика» надало Позичальнику [PERSON] додатково кредит в розмірі 11000 грн., за умови повернення отриманих кредитних коштів з комісією в розмірі 1650 грн. та відсотками за користування кредитом, наведеними у кредитному договорі, у строк до 02.12.2023 року, а саме за графіком ануїтентними платежами кожні два тиждні, перший 01.07.2023 року та наступні - в розмірі 5420 грн., останній 02.12.2023 року - в розмірі 5416,36 грн. ТОВ «Бізнес позика» виконало свої зобов`язання за Договором кредиту з додатками, надало Позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 22000 грн. та 11000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , яку останній вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про рух коштів (або платіжним дорученням), листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240528/37350 від 02.06.2024 року, випискою по рахунку [PERSON] , наданою АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Як вбачається з відзиву на позов та інших пояснень, відповідач [PERSON] не заперечував факт укладення з ТОВ «Бізнес позика» Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 від 17.06.2023 року в електронному виді, добровільно частково виконав свої зобов`язання з цим договором. Відповідач [PERSON] не заперечував, що кредитор ТОВ «Бізнес позика» виконав свої зобов`язання за спірним Договором кредиту з Додатком №1, а саме перерахував Позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 22000 грн. та 11000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Щодо недійсності (нікчемності) умов кредитного договору. У пункті 2.5. Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року установлена Комісія за надання Кредиту (долі Комісія) - 3300 грн. Розмір Комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну Договору, й не може бути збільшений Кредитодавцем в односторонньому порядку. У пункті 4 Додаткової угоди №1 від 17.06.2023 року до Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року установлена Комісія за надання додаткової суми кредиту - 1650 грн. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним (нікчемним) має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення. Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій Банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» при визначенні комісії за обслуговування кредиту розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності надання кредиту (комісія з надання кредиту) відповідає положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання кредиту, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Отже п.2.5 Договору про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року та п.4 Додаткової угоди до нього №1 від 17.06.2023 року про встановлення Комісії за надання кредиту, відповідно в розмірах 3300 грн. та 1650 грн., фактично відповідає вимогам ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин). Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав вважати недійсними/нікчемними умови п.2.5. Договору кредиту та п.4 Додаткової угоди №1 до нього про встановлення Комісії за надання кредиту, а відповідно відсутні підстави і для застосування наслідків недійсності (нікчемності) правочину, визначені у ст.216 ЦК України. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Доводи відповідача [PERSON] у запереченнях проти задоволення позову ТОВ «Бізнес позика» зводяться з незгодою з розміром нарахованих за спірним Договором процентів за користування кредитом та комісії. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка за користування кредитом, установлена у договорі, має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Законодавства, що регулює порядок кредитування, захисту прав споживачів. Предметом спору є укладений ТОВ «Бізнес позика» з [PERSON] . Договір про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 від 17.06.2023 року, строк кредитування в яких до 02.12.2023 року. За змістом розрахунку заборгованості, позивач ТОВ «Бізнес позика» просив в позовних вимогах стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 від 17.06.2023 року розраховану у строк кредитування до 02.12.2023 року в розмірі 112907,96 грн., з яких прострочене тіло кредиту - 26575,23 грн., прострочені проценти - 84682,73 грн., прострочена комісія - 1650,00 грн. За межами строку кредитування позивач не проводив додаткових нарахувань, не зазначав їх позовних вимогах. При проведенні розрахунку заборгованості були враховані проведені [PERSON] оплати на виконання зобов`язань за цим Договором. Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, яким обмежено розмір відсотків за користування кредитом, набрав чинності 24 грудня 2023 року, тому він не підлягає для застосування до спірних правовідносин. Поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача відповіднає умовам спірного Договору кредиту з Додатковою угодою до нього, та умовам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Доводи відповідача про безпідставність нарахування комісії за надання кредиту та стягнення з нього заборгованості по комісії за надання кредиту - не відповідають положенням п.4 ч.1, ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування». Отже, суд перевірив поданий розрахунок заборгованості відповідача за спірним договором та прийшов до висновків, що необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 від 17.06.2023 року розраховану у строк кредитування до 02.12.2023 року в розмірі 112907,96 грн., з яких прострочене тіло кредиту - 26575,23 грн., прострочені проценти - 84682,73 грн., прострочена комісія - 1650,00 грн. Суд критично відноситься к доводам відповідача про те, що позивач неправильно нарахував заборгованість за спірним кредитним договором з додатком з підстав, що її розмір більше зазначеної у графіку платежів. Відповідно вимог ст. 1046, ст.1048, ст.1054, ст.1056-1 ЦК України, умов спірного договору, процента ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення Кредиту. Договором кредиту встановлюється орієнтовний графік платежів. Тобто якщо позичальник сплачує заборгованість за Договором кредиту без порушень, згідно встановленого графіку платежів, йому дійсно потрібно було сплатити суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у цьому договору. Проте [PERSON] допустив порушення графіку платежів, що призвело до збільшення вартості кредиту, оскільки процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Чинним законодавством на момент виникнення спірних правовідносин суд не наділявся правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які Позичальник зобов`язаний сплачувати за умовами Договору кредиту та норм ЦК України. Відповідач не подав свого контррозрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, не вказував, що позивач при проведенні розрахунку заборгованості не врахував сплачені ним платежі, не заявляв клопотання про проведення експертизи для встановлення експертом розміру заборгованості за спірним кредитним договором. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів). Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже положення п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» стосуються не відсотків за користування кредитом, а компенсації за невиконання споживачем зобов`язань за договором. Як вбачається зі змісту позову та розрахунку заборгованості за спірним Договором кредиту, позивач ТОВ «Бізнес позика» не висував позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] компенсації за невиконання ним зобов`язань за спірним Договором кредиту. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» за за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 від 17.06.2023 року, розраховану у строк кредитування до 02.12.2023 року в розмірі 112907,96 грн., з яких прострочене тіло кредиту - 26575,23 грн., прострочені проценти - 84682,73 грн., прострочена комісія - 1650,00 грн. Отже суд вважає за необхідне позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика » задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором про надання кредиту №453973-КС-004 від 01.03.2023 року з Додатковою угодою до нього №1 від 17.06.2023 року, розраховану у строк кредитування до 02.12.2023 року в розмірі 112907,96 грн., з яких прострочене тіло кредиту - 26575,23 грн., прострочені проценти - 84682,73 грн., прострочена комісія - 1650,00 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» задоволені повністю, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати на судовий збір - 2422,40 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved