Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Представник позивача\~ТОВ «Авентус\~Україна» \~ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 49 019,91 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та судових витрат у розмірі 105,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.06.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №8038224 про надання споживчого кредиту,шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання умов, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ « Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.2.-1.4. Договору кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 29 900,00 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 29.06.2024.ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в загальному розмірі 29 900,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] .Відповідно п.4.4. позичальник зобов`язується у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. У зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №8038224 від 29.06.2024 року, станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість [PERSON] становить 49 019,91 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 17 507,11,00 грн.; заборгованості по відсотках 31 512,80 грн., та яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 01.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 21.08.2025 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] -адвоката Лисенко А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності відповідача та її представника. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує, що позовна заява не аргументована належними та допустимими доказами, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів підтвердження факту підписання кредитного договору. Відсутність в матеріалах справи документів, які підтверджують дотримання порядку підписання електронного договору - свідчать про те, що такий договір не можна вважати укладеним. До матеріалів справи взагалі не надано доказів направлення на будь-який засіб зв`язку відповідного одноразового ідентифікатора. Тобто, відсутні докази, які свідчать про належне підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором так само, як і доказів належної ідентифікації відповідача. Із наданих матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували електронне листування між сторонами, обмін інформацією, наявність анкети та інше, що підтверджує дійсність укладання договорів позики в порядку, визначено Законом України Про електронну комерцію. В якості доказів стягнення заборгованості по вищевказаному договору позивач надає лише копії кредитних договорів. позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договорами. Як нібито доказ видачі кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором Позивач надає лист Вих. № 20250514-111 Від 14.05.2025 09:32:19 ТОВ Пейтек В той же час, зазначений лист не є первинним бухгалтерським документом і позбавляє суд пересвідчитися в тому, що ТОВ Пейтек має право на надання таких листів, адже остання не є банківською установою. Крім того, до суду не додано вищезазначеного договору, що позбавляє пересвідчитись в тому, що такий договір дійсно було укладено, а також, що ТОВ Пейтек має право на проведення транзакцій з перерахування коштів позичальникам від імені Позивача. Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів видачі відповідачу кредитних коштів є додатковою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Також, сторона відповідача, звертає увагу суду на нікчемність процентів встановлених договором, оскільки вони суперечать вимогам Закону. Щодо судових витрат відповідача зазначає, що відповідач користується правничою допомогою адвоката Лисенка А.О. та орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 10 000, 00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).Докази понесення витрат на правничу допомогу будуть долучені до справи до ухвалення рішення суду або протягом 5-ти днів з дня його ухвалення. Представником позивача Ушакевич М.П. 01.09.2025 року, через підсистему «Електронний суд» направлено пояснення на відзив, в яких остання зазначає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані умовами Договору, чинним законодавством України та не містять завищених нарахувань. Відзив Відповідача базується на помилковому тлумаченні норм права, зокрема Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII, Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 р. та Цивільного кодексу України. Між позивачем та відповідачем укладено договір № 8038224 в електронній формі, відповідно до ст. 12 ЗУ « Про електронну комерцію». Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, Споживачу в Особистий кабінет/Мобільний застосунок "CreditPlus» для ознайомлення та підписання. [PERSON] на мобільний телефонний номер [NUMBER] отримала одноразовий ідентифікатор відображений у договорі (розділ 10 «Реквізити та підписи сторін»), за допомогою якого відбулось укладення електронного договору. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання одноразового ідентифікатора, листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Твердження відповідача про неможливість встановити приналежність карткового рахунку Відповідачу є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, оскільки на підтвердження факту видачі кредиту Позивач надає копію договору та інформацію про переказ коштів, яку надало ТОВ «ПЕЙТЕК», а надана інформація відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджує факт отримання Відповідачем суми коштів. Кім того, саме під час процедури ідентифікації, Позичальником було вказано картковий рахунок, на який особа має бажання отримати суму коштів у Позику, а також такий картковий рахунок було вказано в кредитному договорі № 8038224 від 29.06.2024 року та вказано саме банківську картку під номером [NUMBER] .Також зазначає, що твердження відповідача, щодо надмірного нарахування позивачем процентів, є наслідком помилкового трактування положень Кредитного договору та має на меті уникнення цивільно правової відповідальності. На момент укладення такого кредитного договору та за час часткового повернення кредитних коштів, позичальником не було заявлено незгоду із процентною ставкою або будь-якими іншими умовами кредитування. Пояснення на відзив просила прийняти та приєднати до матеріалів справи. 01.09.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Лисенко А.О. надійшла заява про виключення додаткових пояснень з числа доказів, як такі, що подані з порушенням встановленого ЦПК порядку, не враховувати доводи, викладені в наданих поясненнях, під час розгляду по суті та повернути позивачу без розгляду. В обґрунтування заяви зазначає, що відповідно до ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи у суді першої інстанції є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При цьому, ст. п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України не передбачає подання сторонами письмових пояснень по справі, зазначені пояснення щодо тих чи інших обставин справи сторони можуть давати усно під час проведення судових засідань під фіксацію. Суд по даній справі не надавав дозволу Позивачу на подання додаткових пояснень, окремих питань, що потребують роз`яснення, не задавав, а тому, з огляду на вищенаведене, ст. 43 ЦПК України тут не має бути застосована, а пояснення по справі не мають бути враховані судом та повернуті Позивачу без розгляду. 11.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Лисенко А.О. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник відповідача зазначає, що стороною позивача не доведено факт укладання договору № 8038224, оскільки до матеріалів справи не надано доказів направлення на будь- який засіб зв`язку відповідного одноразового ідентифікатора/OTP пароля, приналежності вказаного номеру телефону Відповідачем та вказівки саме вказаного номеру телефону Відповідача. Тобто, відсутні докази, які свідчать про належне підписання Кредитного договору одноразовим ідентифікатором так само, як і доказів належної ідентифікації Відповідача. Також, сторона відповідача не погоджується з позицією позивача, щодо підтвердження переказу коштів копією договору та інформацією про переказ коштів, яку надало ТОВ «ПЕЙТЕК». До суду не додано вищезазначеного договору, що позбавляє пересвідчитись в тому, що такий договір дійсно було укладено, а також, що ТОВ Пейтек має право на проведення транзакцій з перерахування коштів позичальникам від імені Позивача. Щодо нікчемності процентної ставки та відсутності підстав для застосування перехідного періоду, вказує, що встановлена процента ставка в договір укладеному між позивачем та відповідачем не може протирічити нормами ЗУ « Про споживче кредитування». Представником позивача Ушакевич М.П. 21.10.2025 року до суду направлено додаткові пояснення по справі, згідно яких остання зазначає, що позивач надав всі наявні докази для встановлення факту підписання договору, а Відповідач стверджує, що постанова Верховного Суду (ВС) у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20, постанова від 12.01.2021) не є релевантною через відмінність обставин: у тій справі йшлося про визнання договору недійсним, а в цій про стягнення боргу. Крім того, Відповідач наголошує на тягарі доказування Позивача та відсутності доказів направлення OTP-пароля. Тягар доказування лежить на Позивачі, але факт укладення договору доведено копією кредитного договору № 8038224 від 29.06.2024, де вказано підписання електронним підписом з використанням ідентифікатора "С8712" о 14:22:28, а також реквізити сторін, включаючи мобільний номер Відповідача [NUMBER] що відповідає законодавству. Відповідач, на веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://creditplus.ua через особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформація щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси. Відповідач не наводить доказів спростування, що суперечить постанові КЦС ВС від 14.09.2023 у справі № 465/4873/20: сторона, яка заперечує, зобов`язана довести заперечення. Договір містить позначку про підписання, створюючи презумпцію дійсності правочину. Твердження Відповідача про можливе "фальшування" є спекулятивним і не підкріплено доказами. Процедура підписання (формування, відправлення, отримання та введення) підтверджена підписаним договором та отриманням коштів на вказаний рахунок. Щодо підтвердженням переказу коштів, вказує на наявність інформація про переказ коштів, яку надало ТОВ «ПЕЙТЕК», а надана інформація відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджує факт отримання Відповідачем суми коштів. У наданій інформаційній довідці ТОВ «ПЕЙТЕК» відображено дані щодо проведення платіжної операції, зокрема із зазначенням реквізитів платіжної картки у форматі «маски картки». Факт отримання коштів доведено, аргументи Відповідача не спростовують матеріалів справи. Щодо укладення кредитного договору зазначає, що відповідач, на веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://creditplus.ua через особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформація щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси. Отже, посилання сторони на небажання виконувати договір або на зміну її суб`єктивних обставин (матеріальний стан, життєві умови тощо) не може бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки такі зобов`язання мають договірну природу і виникли в результаті вільного волевиявлення сторін. 31.10.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Лисенко А.О. надійшла заява про виключення додаткових пояснень з числа доказів, як такі, що подані з порушенням встановленого ЦПК порядку, не враховувати доводи, викладені в наданих поясненнях, під час розгляду по суті та повернути позивачу без розгляду. В обґрунтування заяви зазначає, що відповідно до ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи у суді першої інстанції є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При цьому, ст. п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України не передбачає подання сторонами письмових пояснень по справі, зазначені пояснення щодо тих чи інших обставин справи сторони можуть давати усно під час проведення судових засідань під фіксацію. Суд по даній справі не надавав дозволу Позивачу на подання додаткових пояснень, окремих питань, що потребують роз`яснення, не задавав, а тому, з огляду на вищенаведене, ст. 43 ЦПК України тут не має бути застосована, а пояснення по справі не мають бути враховані судом та повернуті позивачу без розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданні представником позивача додаткові пояснення підлягають долученню до матеріалів справи, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3\~статті 83 ЦПК України\~передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 4\~ст. 10 ЦПК\~України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»). Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, думку учасників сторін, суд вважає, що надані представником позивача додаткові пояснення підлягають долученню до матеріалів справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином, в позовній заяві та додаткових поясненнях просила проводити розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач та її представник адвокат Лисенко А.О. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. В відзиві на позовну заяву представник відповідача прохав розгляд справи проводити за відсутності відповідача та її представника. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.06.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладений Договір № 78038224 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.1 Договору укладання цього Договору здійснюються сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якого забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus». Відповідно до п. 1.2 договору\~на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою сторони погодили такі умови договору: відповідно до п. 1.3 тип кредиту\~кредит, сума кредиту складає 29 900,00 грн. Згідно з п. 1.4 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п. 1.5.1 договору), знижена процентна ставка становить 1,425% в день та застосовується у порядку, передбаченому п. 1.5.2 договору (а.с. 22-23). Як зазначено в пункті 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «С8712», 29.06.2024 14:22:28/ [PERSON] /. Листом від ТОВ «Пейтек» вих. 20250514-111 від 14.05.2025 повідомлено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ « Авентус Україна»: 29.06.2024 14:23:07 на суму 29 900,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ « Пейтек» 3efc0909-32e2-474e-a32d-b731bbe8d8cf, призначення платежу: зарахування картку, маска картки [NUMBER] ( а.с. 43). Окрім того , відповідачка ознайомилася з Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №8038224 від 29.06.2024, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором за споживчий кредит. (а.с.31). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Нормою\~статті 639 ЦК України\~передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону\~передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,\~статтею 36 Господарського процесуального кодексу України\~та\~статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом\~статті 12 цього Закону\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору № 8038224 від 29.06.2024 року вбачається, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надані кредити (позики), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення правочинів на таких умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Оскільки цей договір укладені на сайті позикодавця, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовими ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Договір містить податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону [PERSON] , номер електронного платіжного засобу - банківської картки. Твердження сторони відповідача про відсутність належних доказів підтвердження підписання договору позики судом не приймаються, оскільки окрім того, що спростовуються встановленими судом обставинами справи, також свідчать про суперечливу та недобросовісну поведінку відповідача, яка отримала грошові кошти на власну банківську картку, користувалася цими кредитними коштами, здійснювала часткове погашення, проте в подальшому зазначає про неукладеність договору, відсутність погодження його умов. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом у строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Посилання сторони відповідача на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів, оскільки в справі відсутні будь-які докази того, що останнім передано відповідачу на виконання договору кошти, є неспроможними, оскільки спростовується матеріалами справи. Так, листом від ТОВ «Пейтек» вих. 20250514-111 від 14.05.2025 повідомлено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ « Авентус Україна»: 29.06.2024 14:23:07 на суму 29 900,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ « Пейтек» 3efc0909-32e2-474e-a32d-b731bbe8d8cf, призначення платежу: зарахування картку, маска картки [NUMBER] . Крім цього, суд враховує, що відповідно до пункту 10\~постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ [NUMBER] \~ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідача в кредитному договорі є неможливим. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Згідно пункту 2\~статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду. Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом. Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1\~статті 10 Закону України «Про платіжні послуги»\~до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг. Частиною 3\~ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги»\~встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього\~Закону\~(крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Оскільки ТОВ «Авентус Україна»\~ не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання коштів на умовах споживчого кредиту, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду ТОВ «Авентус Україна»\~ лист від ТОВ «Пейтек», суд вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Разом з тим, відповідачем [PERSON] не спростовано факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, її платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Щодо нарахованих відсотків за договором № 8038224 від 29.06.2024 в розмірі 31 512,80 грн, слід зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Як вбачається з договору № 8038224 від 29.06.2024, строк дії договору 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту,), знижена процентна ставка становить 1,425% в день. З наданого позивачем розрахунку, вбачається, що для визначення заборгованості за договором, позичальником застосовано процентну ставку в розмірі 1,50 % в день та знижена процентна ставка становить 1,425% в день. При цьому, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Статтею 58 Конституції України\~визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день (1,50%). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству. Враховуючи, що самим\~Законом України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~було передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 29.06.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання кредиту укладено 29.06.2024 року, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,50% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті\~8\~та частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 3 - 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~№3498-ІХ від 22.11.2023\~Банкам протягом: 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього\~Закону\~щодо забезпечення можливості проведення Національним банком України інспекційних перевірок та надання йому інформації шляхом віддаленого доступу з використанням інформаційно-комунікаційних технологій; 90 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи, не зазначені в абзаці другому цього пункту, у відповідність з вимогами цього\~Закону. Надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього\~Закону. Отже, вказаними пунктами було визначено порядок дії новоприйнятих норм, як до кредитних договорів, укладених до набрання ними чинності, так і до кредитних договорів, укладених після набрання ними чинності. Таким чином, надавачі фінансових послуг, у тому числі позивач, зобов`язані були протягом 30 днів починаючи з дня набрання\~Законом №3498-ІХ\~чинності, тобто з 24.12.2023, привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього\~Закону. Кредитний договір між сторонами було укладено 29.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. На момент укладення кредитного договору (29.06.2024 року) діяла норма статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.п. 1.4.1. договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 1,5 % та зниженої процентної ставки становить 1,425% в день на підставі ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» є нікчемною. З огляду на викладене, суд розраховує заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №8038224, вбачається, що відсотки нараховувались за період з 29.06.2024 по 22.01.2025 рік. Крім того, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, [PERSON] сплатила на користь ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 39 870,66 грн. чотирма платежами: 18.07.2024 року у розмірі 12 782,25 грн., ( оплата процентів 8 521,50 грн. +4 260,75 грн. оплата основного боргу); 29.07.2024 року у розмірі 10 960,78 грн., ( оплата процентів 3 653,59 грн.+7 307,19 грн. оплата основного боргу); 25.08.2024 року у розмірі 8 249,43 грн., ( оплата процентів 7 424,48 грн. +824,95 грн. оплата основного боргу); 24.09.2025 року у розмірі 7 878,20 грн., ( оплата процентів 7 878,20 грн. +0,00 грн. оплата основного боргу). Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованими процентами за період дії договору у розмірі 12 442, 23 грн., які обраховуються наступним чином: 29 900 грн.*1%*20 днів=5 980,00 грн.; 25 639,25*1%*11 днів= 2 820,40 грн.; 18 332,06*1%*27 днів=4 949,20 грн.;17 507,11*1%*150 днів= 26 260,50 грн, що у загальному розмірі 39 920, 00 грн.- 27 477,77 грн.( сума внесена відповідачем на погашення заборгованості). З урахуванням викладеного, враховуючи, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № №8038224, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: у розмірі 29 949 грн. 34 коп., з яких: 17 507,11 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 442,23 грн - заборгованість за відсотками. Щодо заявлених позивачем судових витрат, судом встановлено наступне. У частині восьмій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У позовній заяві представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача 105 грн 00 коп., витрат пов`язаних з розглядом цієї справи. Судом встановлено, що між позивачем та АО «Правовий курс» укладено договір про надання правової допомоги від 07 травня 2025 року № 0705-25. Вказаний договір згідно з додатковою угодою № 2 від 17 червня 2025 року доповнено п. 3.1.2. такого змісту: «Додатково до винагороди, визначеної пп. 3.1.1. п. 3.1. договору, клієнт щомісячно, зі сплатою винагороди, відшкодовує об`єднанню витрати з відправлення досудових вимог/повідомлень/претензій боржникам у розмірі 105,00 гривень за одну вимогу/повідомлення/претензію. Відшкодування здійснюється за результатами відправлених вимог на підставі підтверджуючих документів, наданих об`єднанням». До позовної заяви долучено Список "Правовий курс 3" ф. 103 А, з якого вбачається, що замовник Правовий курс здійснив згруповане відправлення через АТ "Укрпошта", низці фізичних осіб, на суму 6 050 грн 00 коп. Водночас, суду не надано доказів, понесених позивачем витрат в розмірі 105 грн 00коп., пов`язаних з відправкою поштою досудової вимоги, пов`язаної з цим спором. За таких обставин, належить відмовити позивачу в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 105 грн 00коп. З\~приводу вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно наданого платіжного доручення, звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий\~збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 480,00\~грн.10 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial