Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

22.10.2024 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У поданій позовній заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість: за кредитним договором №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року, станом на 02.10.2024 в розмірі 89960,26 грн (тіло 56726,71 грн., відсотки 30421,16 грн, судові витрати 2812,39 грн); за кредитним договором №\~СL-194258\~від 24 травня 2019 року, у розмірі 139504,23 грн (тіло 96405,19 грн., відсотки 40286,65 грн, судові витрати 2812,39 грн); стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,97 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] витрати на правову допомогу 22946,44 грн.; повернути надмірно сплачений судовий збір 2182,81 грн. В обґрунтування позову вказав, що [PERSON] було укладено відповідні договори, за якими на цей час, у зв`язку із невиконанням, виникла прострочена заборгованість по тілу та відсотках, які підлягають стягненню. На підставі ст.ст. 61, 65 СК України вважав, що солідарним відповідачем є дружина позичальника [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, вважав їх такими, що підлягають задоволенню. Пояснив, що банк має право звернутись повторно за стягнення кредитної заборгованості, оскільки донарахування не відбувалися, сума не змінилася, строк за який нараховано заборгованість не змінився, але у грудні 2023 року сума заборгованості за тілом кредиту та відсотки були перенесені на рахунки позабалансового обліку, у зв`язку з чим перенесено заборгованість зі строкової на прострочену заборгованість. Вважав, кредити №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року та №\~СL-194258\~від 24 травня 2019 року були отримані для ремонту та в інтересах подружжя, отже відповідальність є солідарною. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Подав клопотання про закриття цивільної справи на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спір між тими самими сторонами та з тих сами підстав був розглянутий судами першої та апеляційної інстанції. Пояснив, що період нарахування є незмінним, сума до стягнення є не змінною за виключенням вже стягнутої рішенням Дніпровського апеляційного суду по обом кредитним договорам. Вважав, що позивачем було використано і реалізовано право на звернення до суду першої та другої інстанцій за захистом порушених прав. Прохав також у разі прийняття рішення про задоволення позову застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову згідно положень ст.257 ЦК України та її наслідків згідно ст. 267 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що позов в частині вимог до [PERSON] не підлягає задоволенню враховуючи постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року та 17 січня 2024 року за позовами за кредитами №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року та №\~СL-194258\~від 24 травня 2019 року відповідно , якими вже встановлено, що дані кредити отримані [PERSON] не в інтересах подружжя та в цій частині вимог відмовлено. Вважав, що справа підлягає закриттю, підтримав позицію представника відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та додані докази, суд приходить до наступного. 22.11.2024 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов відповідний позов. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2024 відмовлено у відкритті цивільної справи. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24.02.2025 року представнику відповідача [PERSON] [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання по зупинення цивільного провадження з підстав п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника позивача задоволено частково, ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2024 року скасовано, справу направлено для подальшого розгляду, зазначивши, що предметом позову є інший період нарахування заборгованості. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Так, судом встановлено, що Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області ЄУН\~193/203/22 провадження №\~2/193/79/23 від 15 серпня 2023 року\~ в задоволенні позову Акціонерного товариства "Кредобанк" до [PERSON] , [PERSON] , про солідарне стягнення заборгованості за кредитом СL-194258\~від 24 травня 2019 року\~ відмовлено за необґрунтованістю. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено частково. Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року\~скасовано. Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості\~за кредитним\~задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором\~№ СL-194258\~від 24 травня 2019 року\~станом на 15 грудня 2021 року: прострочене тіло кредиту - 5148,11 грн, прострочені відсотки - 394,88 грн, а всього 5542 (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) грн. 99 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі\~555,11 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі\~96,76 грн, та в суді апеляційної інстанції в розмірі 145,14 грн. Також, рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року ЄУН\~193/204/22 провадження №\~2/193/80/23 в задоволенні позовної заяви\~Акціонерного товариства "Кредобанк" до [PERSON] , [PERSON] , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором\~№ СL-92469\~від 13 лютого 2018 року\~відмовлено за необґрунтованістю. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено частково, постановлено: Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року\~скасувати. Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості\~за кредитним\~задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором\~№\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року\~станом на 15 грудня 2021 року: прострочене тіло кредиту 7327,32 грн, прострочені відсотки 800,02 грн, а всього 8127 (вісім тисяч сто двадцять сім) грн. 34 коп. В іншій частині позову відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 812,70\~грн. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 211,63\~грн, та в суді апеляційної інстанції в розмірі 317,44 грн. Рішення суду відповідачем виконано, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В\~статті 15 Цивільного кодексу України\~зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першоюстатті 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першоїстатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представником відповідача Осадчука О.В. заявлено клопотання про закриття провадження з підстав принципу правової визначеності на підставі положень ст. 255 ЦПК України. З даного приводу, суд зазначає наступне. Пункт 3 частини першої\~статті 255 ЦПК України\~визначає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Ця підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який уже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. \~ \~ \~ \~ \~Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої\~статті 205 ЦПК України\~(2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, у яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). \~Стаття 258 ЦПК України\~визначає, що\~судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу. У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що за пунктом 3 частини першої\~статті 255 ЦПК України\~суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили\~рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно із вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав\~шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі. Судом встановлено, що з даним позом позивач звернувся, згідно розрахунку, з приводу стягнення саме простроченої суми заборгованості, яка виникла згідно розрахунку станом на 02.10.2024 року по кредиту №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року, по кредиту № СL-194258\~від 24 травня 2019 року\~. Звертаючись до суду із позовом 22.02.2022 року по кредиту №\~СL-92469\~ та 22.02.2022 по кредиту № СL-194258,\~позивачем вимагалося стягнення як простроченої на той час заборгованості так і достроковою заборгованістю. Отже, враховуючи, що дія кредиту №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року\~ з терміном кредитування 60 місяців закінчилася 10.02.2023 року - сума заборгованості набуває статусу простроченої як по тілу так і по відсотках. Також, враховуючи, що дія кредиту № СL-194258\~від 24 травня 2019 року\~з терміном дії до 23.05.2024 (60 місяців) і на момент подання позову 22.11.2024 року сума заборгованості є такою, що прострочена як по тілу так і по відсотках. Отже, вирішуючи питання про тотожність позовів, судом встановлено, що даний позов не є таким, що має ідентичні ознаки з розглянутими раніше позовами, оскільки Дніпровським апеляційним судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні частини позовів саме про стягнення суми заборгованості достроково, тоді як в частині стягнення простроченої суми заборгованості задоволено і саме стосовно цієї частини заборгованості позивачем не заявлені вимоги у даному позові. Посилання представника відповідача на правові позиції, викладені в постановах ВП ВС від 12.06.2019 року (справа 320/9224/17) та у справі 186/871/14-ц від 13.11.2024 не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту постанов встановлено, що питання вирішувались стосовно прийнятих процесуальних рішень на стадії виконання. Висновки у вказаних справах і у справі, яка розглядається, а також предмети позовів і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. За приписами частин першої, другої статті\~2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 лютого 2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та\~ [PERSON] \~укладено\~кредитний договір\~№\~СL-92469, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі (п. 1 договору). Відповідно до п. 2.1. договору банк видає позичальнику кредит розмірі 100000,00 грн на строк до 10 лютого 2023 року. 12 лютого 2018 року\~ [PERSON] \~до АТ «Кредобанк» було підписано анкету-заяву № СL-92469 на отримання готівкового кредиту (т. 2 а.с.58) , в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю\~ [PERSON] \~із\~ [PERSON] . Факт укладення шлюбу підтверджується штампом у паспорті\~ [PERSON] \~від 23 липня 2005 року №606. Судом встановлено, що 13 лютого 2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний договір №СL-92469, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі (п. 1 договору). Відповідно до п. 2.1. договору банк видає позичальнику кредит розмірі 100000,00 грн на строк до 11 лютого 2023 року. З умов кредитного договору № СL-92469 від 13 лютого 2018 року, укладеного між позивачем та\~ [PERSON] \~вбачається, що кредит наданий на поточні потреби позичальника (т.2 а.с.53-56) Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року станом на 02.10.2024 заборгованість\~ [PERSON] \~перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі простроченої заборгованості за тілом кредиту 56726,71 грн, простроченої заборгованості за відсотками 30421,16 грн.(т. 2 а.с.8-9) 23 травня 2019 року між АТ «Кредобанк» та\~ [PERSON] \~було підписано анкету-заяву №СL-194258 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю\~ [PERSON] \~із\~ [PERSON] (т. 2 а.с.65). Факт укладення шлюбу підтверджується штампом у паспорті\~ [PERSON] \~від 23 липня 2005 року №606. Судом встановлено, що 24 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний договір №СL-194258, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі (п. 1 договору). Відповідно до п. 2.1. договору банк видає позичальнику кредит розмірі 120000,00 грн на строк до 23 травня 2024 року. З умов кредитного договору №СL-194258 від 24 травня 2019 року, укладеного між позивачем та\~ [PERSON] \~вбачається, що кредит наданий на поточні потреби позичальника.(т. 2 а.с.59зв-62) Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № CL-194258 від 24 травня 2019 року станом на 02.10.2024 року заборгованість\~ [PERSON] \~перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі заборгованості за тілом кредиту 96405,19 грн, заборгованості за відсотками 40286,65 грн.(т.2 а.с.41-43) Контррозрахунок відповідачами не наданий. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1\~статті 1049 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1\~\~статті 526 цього Кодексу). За змістом частини 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 02.10.2024 року кредитного договору № СL-92469 від 13 лютого 2018 року станом на 02.10.2024 за період з 12.03.2018 по 02.10.2024 заборгованість\~ [PERSON] \~перед АТ «Кредобанк» зстановить у розмірі простроченої заборгованості за тілом кредиту 56726,71 грн, простроченої заборгованості за відсотками 30421,16 грн.; за кредитним договором № CL-194258 від 24 травня 2019 року станом на 02.10.2024 року заборгованість\~ [PERSON] \~перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі заборгованості за тілом кредиту 96405,19 грн, заборгованості за відсотками 40286,65 грн. 23.04.2024 року позивачем направлено на адресу відповідачів досудову вимогу про заборгованість та необхідність її погашення по кредитах СL-92469\~від 13 лютого 2018 року, № СL-194258\~від 24 травня 2019 року (т. 2 а.с. 76,84 )\~, які відповідачами отримано 27.04.2024 ( [PERSON] ), 01.05.2024 ( [PERSON] ) (т. 2 а.с.85 зв.) Отже, з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню прострочена заборгованість, розрахована станом на 02.10.2024 за період 23.06.2019 по 02.10.2024 у розмірі простроченої заборгованості за кредитом СL-92469 від 13 лютого 2018 року: за тілом кредиту 56726,71 грн, простроченої заборгованості за відсотками 30421,16 грн. та за кредитним договором № CL-194258 від 24 травня 2019 року станом на 02.10.2024 року у розмірі заборгованості за тілом кредиту 96405,19 грн, заборгованості за відсотками 40286,65 грн. \~ \~ \~ \~Щодо відповідальності [PERSON] за даним позовом. Судом встановлено, що судовими рішеннями Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2023 року, які залишені без змін в частині солідарного стягнення постановами Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.01.2024 року відповідно, встановлено, що кредит №\~СL-92469\~ від 13.02.2018 року та № СL-194258 від 24.05.2019 року укладені між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , який є боржником і отримані не в інтересах сім`ї. Суду не доведено доказами, що кредит було отримано та використано в інтересах сім`ї, не надано будь-яких інших доказів , ніж при первісному розгляді вимог позивача. Отже, враховуючи, що даний позов пред`явлений за фактом отримання [PERSON] грошових коштів за кредитами №\~СL-92469\~ від 13.02.2018 року та № СL-194258 від 24.05.2019 року від АТ «Кредобанк», але до стягнення позивачем пред`явлено саме простроченої суми заборгованості, яка не розглядалася у саме такому статусі при іншому розгляді, в даній частині позову до [PERSON] не підлягає закриттю з підстав повторного розгляду вимог за наявності судового рішення згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. За змістом частини третьої статті 12, частини\~першої\~статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина\~перша\~статті\~76 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, у даній справі розглядається позов, як не тотожній розглянутому Софіївським районним судом рішеннями від 15.08.2023 року та Дніпровським апеляційним судом від 17.01.2024 року, але обставини отримання кредитів №\~СL-92469\~ від 13.02.2018 року та № СL-194258 від 24.05.2019 року [PERSON] стосовно солідарної відповідальності стосовно певної особи- [PERSON] вже були досліджені та встановлено відсутність підстав визнання дружини такою, що несе солідарну відповідальність по вищевказаних кредитах. Враховуючи викладене, а також той факт, що отримані [PERSON] кошти використані не в інтересах сім`ї, підлягають стягненню лише із позичальника, тобто з [PERSON] . Щодо спливу позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 7 червня 2017 року Верховний Суд України в рамках\~справи №923/1233/15\~вказав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Так, за змістом\~ст. 256,\~257,\~261,\~262,\~267 ЦКУ,\~позовна давність\~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. В свою чергу, 06 червня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках\~справи №640/10523/16-ц, провадження №61-20035св18 (ЄДРСРУ №74598567) наголошує, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч.\~2 ст. 11 ЦКУ). У ЦКУ позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦКУ). Відповідно до\~ст. 257 ЦКУ\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. При цьому відповідно до\~ч.\~1\~та\~5 ст. 261 ЦКУ\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття\~598 ЦК України). Перелік цих підстав наведено у статтях\~599-601,\~604-\~609 ЦК України. Відповідно до\~статей\~599-609 ЦК України, підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору, сплив строку позовної давності у період дії строку кредитування, або звернення банку за стягненням невиконаного зобов`язання. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Положеннями\~статті\~593 ЦК України не\~передбачено такої підстави для припинення зобов`язання, як зміна банком строку дії кредитного договору шляхом направлення вимоги на адресу позичальника про дострокове погашення кредиту, а вимога про дострокове погашення кредиту змінює лише термін кредитування, але не припиняє відносин щодо виконання умов кредитного договору. Такі висновки, викладені\~у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), згідно з якими визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини\~другої\~статті\~16 ЦК України заявити\~вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів. Строк дії кредитного договору №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року 60 місяців спливає 12 лютого 2023 року; № СL-194258\~від 24 травня 2019 року\~з терміном дії 60 місяців -до 23.05.2024. Отже, звернувшись із даним позовом 22.10.2024 про стягнення простроченої заборгованості позивачем не пропущений строк позовної давності. Позивачем у позові зазначено про стягнення суми відшкодування судових витрат за кредитним договором №\~СL-92469\~в розмірі 2812,39 грн та за кредитним договором № СL-194258\~в розмірі 2812,39 грн. Дана вимога увійшла в основну суму про стягнення заборгованості: за кредитним договором №\~СL-92469: \~ 89960,26 грн, яка складається з простроченого тіла кредита 56726,71 грн., прострочених відсотків 30421,16 грн. та відшкодування судових витрат 2812,39 грн\~; за кредитним договором №\~СL-194258\~ у розмірі 139504,23 грн., яка складається з простроченого тіла кредита - 96405,19 грн., прострочених відсотків 40286,65 грн. та відшкодування судових витрат в розмірі 2812,39 грн.\~ Загальна сума позову розрахована 229464,49 грн (56726,71 грн. + 30421,16 грн. + 2812,39 грн\~+ 96405,19 грн.+ 40286,65 грн. + 2812,39 грн.\~) Розрахунки заборгованості по кредитних договорах не містять розрахунку щодо суми відшкодування судових витрат в розмірі 2812,39 грн. (по кожній вимозі)\~, доказів та розрахунків суду не надано, зі змісту позову та пояснень судом не встановлено обґрунтування та підстав стягнення даних сум. Згідно ч. 1 ст.. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в даній частині позову, оскільки судові витрати вирішуються згідно ст. 141 ЦПК України згідно прийнятого рішення або в порядку ст.270 ЦПК України. Таким чином позовні вимоги задовольняються судом частково в розмірі 223839,71 грн (56726,71 грн. + 30421,16 грн.\~+ 96405,19 грн.+ 40286,65 грн.\~) Також, позивачем заявлено про стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3441,97 грн. та правову допомогу в розмірі 22946,44 грн. , повернути надмірно сплачений судовий збір в розмірі 2182,81 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів на користь банку суму витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22946,44 грн. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено одноособову відповідальність за кредитними договорами №\~СL-92469\~від 13 лютого 2018 року; № СL-194258\~від 24 травня 2019 року\~ [PERSON] , таким чином, суд відмовляє в задоволенні солідарного стягнення суми судових витрат з [PERSON] . Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами 1 - 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За результатами розгляду позову, вимоги позивача задоволені частково. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обсяг заявлених вимог та об`єм задоволення таких, характер правовідносин у цій справі,

Outcome: partial