Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 21 грудня 2020 року між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] укладено договір №0983706363/1 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав в кредит 3000 грн. Свої зобов`язання за договором про повернення кредиту та сплати відсотків відповідач не виконав. За договорами про відступлення прав вимоги позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 17 грудня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір в електронній формі, згідно якого відповідач отримав в кредит 3000 грн. Свої зобов`язання за договором про повернення кредиту та сплати відсотків відповідач не виконав. За договорами про відступлення прав вимоги позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто не здійснив погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 54112,95 гривень, а також стягнення судових витрат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що враховуючи визначений договором від 21 грудня 2020 року строк користування кредитом 5 днів, з 27.12.2020 починається перебіг строку, у межах якого стягувачі могли звернутися ддо суду з вимогою про стягнення боргу. Строк користування коштами за договором від 17.12.2020 - 30 днів. Тобто з 17.01.2021 починається перебіг строку, коли стягувачі могли звернутись з вимогою рпо стягнення боргу. Договори про відступлення прав вимоги були укладені після закінчення строків звернення до суду. Також позивачем не доведено отримання [PERSON] кредитних коштів. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципу справедливості, стороною позивача не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом. Враховуючи пропуск позовної давності, вважає, що покладення на нього витрат на правову допомогу є неправильним. Від позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначають, що перебіг строків позовної давності було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів, то позивач є небанківською фінансовою установою, тому позбавлений можливості створювати виписки по карткових рахунках споживачів. Обставини перерахування коштів на рахунок [PERSON] підтверджуються платіжними листами ВПС "Фінансовий світ" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення". Крім того, відповідач частково сплачував заборгованість по кредитах, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Жодних доказів на підтвердження своїх слів відповідач не дає та намагається уникнути обов`язку повернення коштів. Представник позивача зазначає, що розмір гонорару за надання правової допомоги визначається лише за погодженням сторін договору. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Договірні відносини між позивачем та адвокатом за договором є виключно відносинами між ними. Тому посилання на порушення прав відповідача за цим договором є необгрунтованими. Представник позивача надіслала до суду клопотання про витребування доказів. У ньому просила витребувати в АТ "Ідея Банк" та АТ "Райффайзен Банк" інформацію щодо власника банківської картки, докази зарахування на картку кредитних коштів тощо. В судовому засіданні представник позивача просила задовольними позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки невідомі. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223\~ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 21 грудня 2020 року між ТОВ "Інфінанс" та відповідачем укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0983706363/1 (а.с. 8-10) (далі - кредитний договір). Відповідно до кредитного договору товариство зобов`язане надати клієнту кредит в сумі 3000,00 грн. Строк кредиту - 5 днів. Процентна ставка - 1,75% в день. Максимальна відсоткова ставка - 3,5% в день. Клієнт зобов`язувався погасити заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом. 17 грудня 2020 року між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №3357912 (а.с. 21-24) (далі - кредитний договір). Відповідно до кредитного договору товариство зобов`язане надати клієнту кредит в сумі 3000,00 грн. Строк кредиту - 30 днів. Знижена процентна ставка - 0,01% в день. Стандартна процентна ставка - 1,90% в день. Клієнт зобов`язувався погасити заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, воно має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Авентус Україна" зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору (довідка від 17.01.2025, а.с. 29, 35, виписки АТ "Ідея Банк" та АТ "Райффайзен Банк" про рух коштів а.с. 137-142). Порушуючи вказані вище положення законодавства та умови кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Розмір заборгованості за договором №0983706363/1 від 21.12.2020 становить 116093,35 грн, з них: заборгованість за кредитом - 2980,00 грн, заборгованість за відсотками - 113113,35 грн (а.с. 29-34, 41, 42, 43). Проте враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 45377,95 грн, з яких заборгованість за кредитом - 3000,00 грн, заборгованість за відсотками - 42397,95 грн. Розмір заборгованості за договором №3357912 від 17.12.2020 становить 8735,00 грн, з них: заборгованість за кредитом - 3000,00 грн, заборгованість за відсотками - 5735,00 грн (а.с. 36-40, 44). Відповідачем не спростовано розрахунків заборгованості, наданих позивачем до суду. 11 лютого 2022 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу №11-02/22, на підставі якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №0983706363 згідно з реєстром боржників (а.с. 45-50). 28 липня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №28072021, на підставі якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №3357912 згідно з реєстром боржників (а.с. 51-54). 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, на підставі якого ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №0983706363 згідно з реєстром боржників (а.с. 55-61). 23 травня 2024 року між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу №23/05/24, на підставі якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №3357912 згідно з реєстром боржників (а.с. 62-70). 18 лютого 2025 року між ТОВ "Коллект Центр" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір про відступлення прав вимоги №18-02/25, на підставі якого ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №0983706363 згідно з реєстром боржників (а.с. 71-80). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача від ТОВ "Авентус Україна" та від ТОВ "Інфінанс" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами, позовні вимоги визнає, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено, він діє і на сьогодні. Законом України від 8 листопада 2023 р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024. Відповідно до обставин справи трирічний строк позовної давності сплив в грудні 2023 року. Враховуючи, що кредитні договори було укладено 17.12.2020 та 21.12.2020, тобто в період дії карантину, на цей час строки позовної давності були продовжені. З огляду на норми статей 256, 257, 258, пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, дату звернення позивача із даним позовом до суду 15.09.2025, суд приходить до висновку, що позовна давність не пропущена. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач у своєму відзиві просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу у повній мірі. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. Так, у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 гривень. На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 02 липня 2024 року №02-07/2024 про надання правової допомоги між позивачем та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 86-87), копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 87-88), копію заявки від 01 серпня 2025 року №165 на надання юридичної допомоги (а.с. 89), копію витягу з Акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року (а.с. 90). У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що ця цивільна справа є типовою та нескладною, а її розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За таких обставин суд вважає перебільшеним та необґрунтованим обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правничої правової допомоги, оскільки він не є пропорційним до предмета спору. Підсумовуючи зазначене, виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, її складність та категорію, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цілому, суд дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 2000,00 гривень, що становитиме співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved