Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 111 188,10 грн., в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за: кредитним договором № 12183-01/2024 від 09.01.2024 р. в розмірі 72 000 грн., за договором позики № 2511723 від 26.01.2024 р. в розмірі 10537,50 грн. та за кредитним договором № 520553591 від 07.01.2024 р. в розмірі 28 650,60 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що відповідно до кредитного договору № 12183-01/2024 від 09.01.2024р., укладеного в електронній формі з ТОВ "АВАНС КРЕДИТ", відповідач отримав кредит в розмірі 18 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому, 24.05.2024 р. між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 24052024 від 24.05.2024 р., відповідно до якого ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №12183-01/2024 в розмірі 72 000 грн., з яких : 18 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 000 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. На виконання вищевказаного договору факторингу №24052024 первісний кредитор ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" зобов`язувалось повідомити відповідача про відступлення на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами, однак, не зважаючи на це, відповідач не виконав зобов`язання з повернення кредитів та відсотків за користування ними ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ "АВАНС КРЕДИТ". Також позивач зазначає, що відповідно до договору позики №2511723 від 26.01.2024 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", відповідач отримав позику в розмірі 3 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому, відповідно до укладеного між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 р. до вищевказаного договору факторингу, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за договором позики № 2511723 від 26.01.2024р. в розмірі 10 537,50 грн., з яких : 3 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 537,50 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування позикою. Первісний кредитор ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язувався повідомити відповідача про відступлення на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права грошової вимоги за вищевказаним договором позики, однак, не зважаючи на це та умови договору позики, відповідач не виконав зобов`язання з повернення позики та відсотків за її користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". Також, відповідно до кредитного договору № 520553591 від 07.01.2024р., укладеного в електронній формі з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", відповідач отримав кредит в розмірі 6 600 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому, 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого, з урахуванням додаткових угод, продовжено до 31.12.2024 р. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №275 від 12.03.2024 р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором №520553591 від 07.01.2024 р. Зазначає, що 27.02.2025 р. між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №27/0225-01, та відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.02.2025 р. від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ " Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №520553591 від 07.01.2024 р. в розмірі 28 650,60 грн., з яких: 6 600 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 22 050,60 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Зазначає, що первісні кредитори зобов`язання за вищевказаними договорами виконали у повному обсязі та надали відповідачу кредитні/позичкові кошти у розмірах, передбачених умовами договорів. В порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 111 188,10 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 10.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду разом з позовом клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області від 08.09.2025 р. зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] та саме за вказаною адресою відповідачу направлялися судові повістки та інші процесуальні документи. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.01.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 12183-01/2024 в електронній формі. З укладенням цього договору сторони домовилися про надання відповідачу кредиту у розмірі 18 000 грн., строком на 120 календарних днів - з 09.01.2024 року по 07.05.2024 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 2,5 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору (п.1.1-1.4.1 кредитного договору). Згідно п.1.4.2 кредитного договору, якщо клієнт 07.02.2024 р. сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку в розмірі 50 % на перший платіж (розрахунковий період) відповідно до графіку платежів. Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки наведено у Додатку №1 до цього договору - графіку платежів, який є його невід`ємною частиною (п.3.1 кредитного договору). Порядок створення та накладення сторонами підписів врегульовано п.2.17, 2.18 кредитного договору та передбачає, що зі сторони клієнта кредитний договір підписується шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України "Про електронну комерцію". Відповідач прийняв умови договору про надання фінансового кредиту та підписав зазначений кредитний договір електронним підписом (а.с.9-11). Одночасно з підписанням кредитного договору відповідач підписав електронним підписом графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с.12-14). Тобто, підписавши вказаний договір, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Отже, сторони домовились, що кредитний договір укладається у вигляді електронного договору у розумінні Закону України "Про електронну комерцію". Укладаючи цей договір, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис та має презумпцію відповідності власноручного підпису. Підписуючи цей договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою обізнаність та згоду з усіма умовами цих договорів. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020р. електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом : надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами таких договорів. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення такого договору між сторонами. Оскільки відповідач [PERSON] , уклавши кредитний договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується та не спростовано належними і допустимими доказами. При цьому суд враховує, що відповідач мав доступ до свого рахунку, а відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження (не надходження) коштів від кредитора на виконання укладеного договору, їх розміру, або ж підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та погашення заборгованості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "АВАНС КРЕДИТ". Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, з досліджених доказів судом встановлено, що 24.05.2024 р. між позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" було укладено договір факторингу № 24052024 від 24.05.2024 р., згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно відповідача [PERSON] за кредитним договором № 12183-01/2024 в розмірі 72 000 грн., в тому числі: 18 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 000 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, що підтверджується договором факторингу № 24052024 від 24.05.2024 р., актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 24.05.2024 р. та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 24.05.2024 р. (а.с.16-21). При цьому суд враховує, що згідно умов вказаного договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1 договору факторингу) (а.с.16 на звороті). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного кредитного договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується розрахунками заборгованості за вищевказаним договором, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості заборгованість відповідача за основною сумою боргу за кредитним договором № 12183-01/2024 становить 18 000 грн. Відповідач не\~надав суду\~доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договорами, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17). Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачем, борг [PERSON] зі сплати відсотків, заявлений позивачем до стягнення, за кредитним договором № 12183-01/2024 становить 54 000 грн. (18 000 грн. х 2,5 % х 120 днів = 54 000 грн.), який на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Складений позивачем розрахунок заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом містить детальний розрахунок заборгованості з вказівкою на період протягом якого застосовувалась процентна ставка. Одночасно суд враховує, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем, та випискою по особовому рахунку позичальника та не надано контррозрахунку, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитними договорами суду не надав. Судом встановлено, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір №12183-01/2024, згідно якого сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач повністю погодився з умовами кредитного договору, в якому, зокрема, чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується наявністю його електронного підпису. При укладенні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Суд також звертає увагу на те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17). У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договору факторингу. Окрім того, з досліджених доказів судом також було встановлено, що 26.01.2024 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 2511723 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав позику у розмірі 3 000 грн. шляхом безготівкового переказу на банківський картковий рахунок, строком на 30 календарних днів - з 26.01.2024 року по 25.02.2024 року, та зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі : 1) 2,5 % на день (денна процентна ставка, яка застосовується протягом строку кредитування 30 днів); 2) 0,88 % на день (денна процентна ставка, яка застосовується у відповідності до умов програми лояльності протягом первісного строку кредитування); 3) 2,70 % на день (процентна ставка за понадстрокове користування позикою) (пункти 2.1-2.3 договору позики) (а.с.55-57). Згідно пунктів 21-23 договору позики, зазначений договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію". Договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором. Після підписання договору такими електронними підписами його умови вважаються прийнятими, а договір укладеним. Підписаний таким чином договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ. 14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" отримало право вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників (а.с.67), зокрема, позивач вважає, що відповідно до вищевказаного договору факторингу ним було отримано право грошової вимоги і за договором позики № 2511723, укладеним з відповідачем [PERSON] . Разом з тим, згідно умов п.1.1 договору факторингу встановлено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (а.с.59 на звороті). Відтак з наведеного вбачається, що згідно умов вказаного договору фактору (позивачу) передано право грошової вимоги за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав та не стосується зобов`язань, строк виконання яких виникне у майбутньому. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" посилається на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" перейшло до нього на підставі договору факторингу, який було укладено у 2021 році. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що договір позики № 2511723 від 26.01.2024 р. укладений значно пізніше після укладення вищевказаного договору факторингу від 14.06.2021 р. За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом частини першої ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній направлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі №910/11177/20). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Як вбачається з матеріалів справи правовідносини за договором позики № 2511723 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] виникли 26.01.2024 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, таким чином на час укладення договору факторингу у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було відсутнє право вимоги до [PERSON] за договором позики № 2511723, оскільки відповідач на час укладення договору факторингу не був боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором та боргові зобов`язання [PERSON] за вказаним договором позики ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Згідно витягу з реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 року, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" підписали передачу права вимоги за договором позики № 2511723, укладеним з [PERSON] . Разом з тим, на час укладення такого договору факторингу сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Відтак з наведеного вбачається, що згідно умов вказаного договору факторингу первісним кредитором передано право вимоги за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав, та не стосується зобов`язань строк виконання яких виникне в майбутньому. Отже, між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" на час укладення договору факторингу 14.06.2021 р. не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Із наведеного вище слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" до [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 р. не було, і сторони не могли передбачити, що 26.01.2024 р. цим товариством буде укладено договір позики з відповідачем. Окрім того, строк дії договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року на момент укладення договору позики від 26.01.2024 року закінчився. При цьому позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів про те, до повного виконання яких саме зобов`язань між сторонами (ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ " ФК "Європейська агенція з повернення боргів") діє вказаний договір факторингу. Доводи позивача про те, що відповідно умов договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, якими сторони погодили, що первісний кредитор має право передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних актів прийому-передачі прав вимоги, суд відхиляє, оскільки сам договір не містить положень про право майбутньої вимоги. Також суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимог, де боржником зазначено [PERSON] , сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу був укладений між первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" 14.06.2021 р., тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до [PERSON] за договором позики, укладеним між ними 26.01.2024 р., при цьому умови договору факторингу не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), відтак суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості за договором позики №2511723 від 26.01.2024 року, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Також, з матеріалів справи судом встановлено, що 07.01.2024 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії №520553591 у формі електронного документа з використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 6 600 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (п.2.1 договору). Згідно п.2.3 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6600 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 07.01.2024 року. Згідно з п.7.3 кредитного договору кінцева дата повернення кредиту 06.02.2029 року. З платіжного доручення від 07.01.2024 р. вбачається, що АТ "Райффайзен Банк" за дорученням ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснило платіж на карту відповідачка, за реквізитами зазначеними ним в заявці на отримання грошових коштів, в сумі 6600 грн. та вказані обставини відповідачем не спростовані та не заперечуються (а.с.39). Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.38). Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ " ФК "Європейська агенція з повернення боргів" посилається на те, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №520553591 від 07.01.2024р. перейшло до товариства на підставі договорів факторингу, вказуючи на те, що товариство отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором від кредитора ТОВ "Таліон Плюс", яке, у свою чергу отримало право вимоги від первісного кредитора на підставі договору факторингу №28/1118-01 та реєстру боржників №275 від 12.03.2024 р. Судом встановлено, що 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, який згідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року було викладено у новій редакції (а.с.42-46). Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог. Згідно п.2.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. визначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У пункті 1.5 вищевказаного договору факторингу зазначено, що реєстр прав вимог означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору. Пунктом 4.1 договору факторингу встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (а.с.42-46). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021р. у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 р. у справі № 5026/886/2012). Одночасно судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів відступлення права вимоги за кредитним договором №520553591 від первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс", а саме - реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку, підписаного сторонами, який би містив дані за кредитним договором №520553591, з якого можна було б встановити, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало на користь ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 520553591, а також доказів підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) первісного кредитора зі сторони ТОВ "Таліон Плюс" згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору). Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги за кредитним договором № 520553591 від 07.01.2024 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", відтак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки права вимоги від первісного кредитора до позивача. До позовної заяви ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" додано додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладену між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", згідно з якою вказаний договір факторингу викладений у новій редакції. Водночас, даний договір факторингу є рамковим, у тексті договору не визначено які саме права вимоги передаються/відступаються на користь ТОВ "Таліон Плюс". Пунктами 2.1, 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що відповідні права вимоги, які відступаються на користь ТОВ "Таліон Плюс", визначаються реєстрами прав вимог. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог. Відтак, сам по собі договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за відсутності передбаченого його умовами реєстру прав вимог, не підтверджує переходу права вимоги до ТОВ "Таліон Плюс" за кредитним договором № 520553591 від 07.01.2024 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Відповідних реєстрів прав вимог, з яких можна було б встановити, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 520553591 та розмір такого права вимоги до матеріалів позовної заяви не додано . Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі викладеного суд вважає, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" не довело переходу до нього права вимоги: за договором факторингу від 14.06.2021 року до відповідача за договором позики № 2511723, який був укладений з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"; та за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до відповідача за кредитним договором №520553591, який був укладений з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаними договорами відсутні. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 2511723 від 26.01.2024 р. в розмірі 10 537,50 грн. та за кредитним договором № 520553591 від 07.01.2024 в розмірі 28 650,60 грн. задоволенню не підлягає. З врахуванням\~наведеного,\~загальна сума\~заборгованості,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача за\~кредитним договором\~№12183-01/2024\~від 09.01.2024\~року становить\~72\~000\~грн., в тому числі: 18 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 000 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1 960,79 грн. (72 000 х 3 028 грн. / 111 188,10 грн. = 1 960,79 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial