Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

23.09.2025 представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду із вказаним позовом через підсистему «Електронний суд» мотивуючи його тим, що 03.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №6431205, згідно з умовами якого відповідач отримав 15 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 27.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №95-МЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №6431205 від 03.01.2023 перейшло до позивача. Згідно довідки-розрахунку заборгованості, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №6431205 від 03.01.2023 становить 60 375,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15 000,00 грн., заборгованості за відсотками - 43 875,00 грн., заборгованості за комісією 1 500,00 грн.. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 375,00 грн., 2422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 8 000,00 грн. у відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги. При відкритті провадження судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ «Універсал Банк», відомості котрі стосувалася належності картки № [NUMBER] відповідачу, транзакції від 03.01.2023 на суму 15?000 грн, зарахування коштів та верифікації власника (а.с. 48). Відповідь надійшла до суду 15.10.2025 (а.с. 58). 15.10.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Пузін Д.М. подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву у якому зазначає позицію та вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не укладав та не підписував кредитний договір № 6431205 від 03.01.2023 з ТОВ «Мілоан», а позивач не надав доказів належної електронної ідентифікації та волевиявлення відповідача, не додав підтвердження надсилання та отримання одноразового ідентифікатора, скріншотів процесу укладення договору, доказів реєстрації відповідача в системі, подання заявки на кредит, ознайомлення з умовами договору, а також підтверджень перерахування коштів на рахунок відповідача; договір укладений з порушенням вимог законів «Про електронну комерцію», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про електронний цифровий підпис», ЦК та ЦПК України, а також Постанов НБУ щодо фінансового моніторингу, зокрема верифікаційні дзвінки не здійснювались; відсутні первинні документи, що підтверджують рух коштів, відсутні додатки до Договору факторингу № 95-МЛ/Т від 27.04.2023, копії електронних файлів оригіналів, а розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансової установи (а.с. 59-65 ). 29.10.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Пузін Д.М., подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про визнання доказу недопустимим, неналежним і недостовірним, а саме відповіді АТ «Універсал Банк», що стосувалася належності картки № [NUMBER] відповідачу, транзакції від 03.01.2023 на суму 15?000 грн, зарахування коштів та верифікації власника, у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Клопотання мотивоване тим, що банк надав ці відомості не на підставі рішення суду у порядку окремого провадження про розкриття банківської таємниці, а на ухвалу про відкриття провадження, що суперечить нормам ЦПК України (ст. 78, ч. 1), Закону «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1076 ЦК України, а також порушує право на банківську таємницю і повагу до приватного життя. Обгрунтовуючи клопотання, представник послався на відповідне законодавство, судову практику Верховного Суду та постанови Пленуму ВССУ щодо порядку розкриття банківської інформації та просив суд при прийнятті рішення по справі не враховувати відповідь банку (а.с. 72-74). Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до судового засідання не з`явився. Натомість до суду надійшло клопотання, відповідно до якого адвокат Усенко М.І. (котрий уповноважений представляти інтереси позивача на підставі ордеру серії ВС № 1381377 від 02.07.2025 (а.с. 39) просить розгляд справи проводити у відсутність представника позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 83). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Натомість його представник адвокат Пузін Д.М. подав через підсистему «Електронний суд» клопотання, яким просив розгляд справи проводити у відсутність відповідача та його представника (а.с. 84). Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 03.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Кредитний договір №6431205, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн.(а.с. 18 зв. 23 зв.). Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «J40001», що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с. 25 зв.). У п. 2.1. Кредитного договору зазначено номер рахунку, на котрий надаються кошти [NUMBER] (а.с. 19 зв.). Платіжним дорученням № 90531024 від 03.01.2023 (а.с. 26) підтверджується отримання [PERSON] кредитних коштів на кредитний рахунок № [NUMBER] . Відповіддю від 14.10.2025 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підтвердив, що банківська картка № [NUMBER] належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] ). 03.01.2023 на цю картку було зараховано 15?000,00 грн із призначенням платежу «Кошти згідно договору 6431205», і кошти успішно надійшли на відповідний рахунок власника картки. Верифікація особи власника картки була проведена банком відповідно до його внутрішнього регламенту (а.с. 58). Згідно з додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 6431205 від 03.01.2023, у графіку платежів зазначено розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 6431205 від 03.01.2023 становить 60 375,00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 15 000,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків - 43 875,00 грн., простроченої заборгованості за комісією 1 500,00 грн. (а.с. 24 ). 27.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу №95-МЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №6431205 від 03.01.2023 перейшло до позивача (а.с. 28-34). Платжіною інструкцією зазначається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» кошти за договором факторингу (а.с. 34 зв.). 12.09.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» своєю претензією повідомляло відповідача про те, що його борг перейшов від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» (а.с. 35). Також відповідачу була висунута вимога про погашення заборгованості за договором кредиту. В силу вимог ст.525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Щодо клопотання представника відповідача про недопустимість як доказу відповіді банку, то суд відхиляє клопотання представника відповідача. Хоча представник зазначає про те, що банк може надавати інформацію лише в окремому провадженні про розкриття банківської таємниці, такі твердження є надумані та не грунтуються на законі, оскільки законодавством прямо дозволяється банку надавати інформацію на підставі ухвали суду, винесеної в межах розгляду справи. Ухвала про відкриття провадження є належною процесуальною підставою для витребування доказів відповідно до ст. 84, 116 ЦПК України. Посилання адвоката на «порушення приватного життя» та «банківську таємницю» є очевидною спробою приховати фактичні дані, які мають ключове значення для справи, і свідчать про недобросовісну процесуальну поведінку. Банківська відповідь надана компетентним суб`єктом, містить офіційну інформацію та не має жодних ознак недостовірності. Таким чином, доводи відповідача в цій частині розцінюються, як перебільшені та спрямовані на затягування процесу, а відтак суд прийшов до переконання, що у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити в повному обсязі. Суд надає оцінку відзиву представника відповідача, та вважає, що він не містить жодних належних і допустимих доказів, якими б спростовувався факт отримання відповідачем кредитних коштів. Зокрема, у відзиві не заперечується факт отримання кредиту (коштів), а всі твердження зводяться лише до формальних припущень та спроб поставити під сумнів законність отриманих даних. Водночас представником відповідача у відзиві особливо звертається увага на тому, що «лише виписки з банківських рахунків є належними та допустими доказами у справі, що підтверджують рух коштів»(а.с. 64). Втім стороною відповідача не надано жодних виписок із банківських рахунків відповідача [PERSON] чи інших первинних документів, які б підтверджували, що 03.01.2023 кошти у сумі 15 000,00 грн йому не надходили, не заявлено будь-яких клопотань з цього приводу. Наявність таких документів могли б однозначно спростувати позицію позивача, втім вони суду надані не були. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заявив інших клопотань (а.с. 84). Отже, відповідач та його представник на власний розсуд розпорядилися своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Натомість стороною позивача подано офіційні дані, де чітко підтверджено факт зарахування 03.01.2023 на картку відповідача 15 000,00 грн за призначенням «Кошти згідно договору 6431205». За вказаних обставин відзив є суперечливим і таким, що не містить реальних аргументів, які б спростовували доводи позивача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов кредитного договору №6431205 від 03.01.2023 та вимог ст.526, 549, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, своїх зобов`язань не виконав, що призвело до створення заборгованості перед позивачем, розмір якої становить 60 375,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 15 000,00 грн., заборгованості за відсотками - 43 875,00 грн., заборгованості за комісією 1 500,00 грн., яка і підлягає стягненню в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію представника позивача, позицію відповідача, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 60 375,00 грн., оскільки останній не виконав своїх зобов`язання за кредитним договором №6431205 від 03.01.2023 щодо повернення коштів. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 8 000,00 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с. 37 зв.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом необхідних для надання правничої (правової) допомоги (а.с. 38 зв.), акт №998 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 05.09.2025 (а.с. 38), ордер (а.с. 39), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 36 зв. -37). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Враховуючи вищевикладене та відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ними документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved