Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (надалі також «Позивач») звернулося до Косівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання мотивуючи свої вимоги тим, що 23.06.2008 між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено Кредитний договір №014/0042/82/88704 (далі- Кредитний договір), на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 10900,00 дол. США, строком до 22.06.2018. 25.06.2008 між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою забезпечення виконання за Кредитним договором, укладено Договір іпотеки №2592. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2010р. №2- 379/2010, на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в сумі 134 186,72 гривні з метою погашення заборгованість за Кредитним договором. 05.09.2013 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі №2- 379/2010 скасовано рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2010 року в частині солідарного стягнення з [PERSON] , та прийнято нове рішення, яким вирішено: в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 014/0042/82/88704 від 23.06.2008 року в розмірі 16 773 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 134186,72 грн. звернути стягнення на нерухоме майно згідно договору іпотеки земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та АТ «Раффайзен Банк Аваль» №2592 від 25.06.2008 року, - шляхом її продажу з прилюдних торгів. 13.08.2020 ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі №347/1399/20, замінено стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансову компанію «Гефест». Нарахування фінансових санкцій 3% річних (згідно ст.625 ЦК України), до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності 3 роки тобто з 30.03.2017р. і повинно було закінчитись 30.03.2020р., але введенням карантину та воєнного стану, нарахування тривало до 23.02.2022р., що відповідає вимогам закону. Розрахунок 3%\~річних (ст.\~625\~ЦК)\~за порушення\~зобов`язання з\~повернення кредиту,\~що зафіксовано\~в рішенні\~суду,\~в розмірі\~134\~186,72\~гривень розраховані за період: 30.03.2017 - 29.03.2018 - 4 025,60 гривень (134 186,72 * 3% річних); 30.03.2018 - 29.03.2019 - 4 025,60 гривень (134 186,72 * 3% річних); 30.03.2019 - 29.03.2020 - 4 025,60 гривень (134 186,72 * 3% річних); 30.03.2020 29.03.2021 4 025,60 гривень ( 134 186,72 * 3% річних); 30.03.2021 23.02.2022 (331 днів) - 3 650,61 гривень (134 186,72 * 3% річних /365 *331). що разом складає 19 753,01 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят три гривні 01 коп.). Індекс інфляції нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок індексу інфляції (ст.625 ЦК України) за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 134 186,72 гривень за період з 30.03.2017 23.02.2022. Інфляційне нарахування на заборгованість в сумі 134 186,72 грн. за період з 30.03.2017 23.02.2022, складає 65 069,82 гривень (134 186,72 *148,492% /100% - 134 186,72 = 65 069,82). Таким чином 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню, складають 84 822,83 гривень (вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять дві гривні 83 коп.). Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних не є санкцією передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Грошове зобов`язання на яке нараховується фінансова санкція 3% річних, виникло на підставі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2010р. №2-379/2010, а тому надається лише рішення суду, умови кредитного договору в даній справі не застосовуються. Просить позов задоволити. Представник Позивача подав заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представником відповідачки [PERSON] адвокатом А.Боднарчук подано відзив на позовну заяву за вимогами якого просить в позові відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Просить справу слухати без їх участі. Відповіді на відзив від представника позивача до суду не поступило. В судове засідання сторони не з`явились будучи своєчасно та належним чином повідомленими, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Проаналізувавши доводи представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне: Як вбачається із долученого до матеріалів справи копії рішення Косівського районного суду від 12.04.2010 року у справі №2-379/2010 (а.с.12-14) на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в сумі 134 186,72 гривні з метою погашення заборгованість за Кредитним договором. 05.09.2013 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі №2-379/2010 було скасовано рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2010 року та прийнято нове рішення, яким вирішено: в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №014/0042/82/88704 від 23.06.2008 року в розмірі 16 773 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 134 186,72 грн. звернути стягнення на нерухоме майно згідно договору іпотеки земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та АТ «Рафффайзен Байк Аваль» №2592 від 25.06.2008 року, - шляхом її продажу з прилюдних торгів. 13.08.2020 ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі №347/1399/20, замінено стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансову компанію «Гефест». Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №\~686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №\~910/10156/17\~вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №\~916/190/18\~(провадження № 12-302гс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Позивач ТОВ «ФК «Гефест», звертаючись з позовом до відповідачів просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» (код ЄДРПОУ 42350033, адреса реєстрації: 01042, м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3) суму в розмірі 84 822,83 гривень (вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять дві гривні 83 коп.) - 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2010р. №2-379/2010. Відповідачами не надано суду доказів на спростування доводів позовної заяви щодо невиконання рішення Косівського районного суду від 12.04.2010 року та рішення Івано-Франківського апеляційного суду в цій справі від 05.09.2013 року. Представником відповідачки [PERSON] подано відзив на позовну заяву за вимогами якого просить відмовити в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Разом із тим, виходячи з наведених вище норм права та правових висновків Верховного суду, суд вважає правомірним застосування до спірних відносин положень частини другої статті 625 ЦК України. Розрахунок 3% річних (ст. 625 ЦК) за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що зафіксовано в рішенні суду, в розмірі 134 186,72 гривень розраховані за період: 30.03.2017 - 29.03.2018 - 4 025,60 гривень (134 186,72 * 3% річних); 30.03.2018 - 29.03.2019 - 4 025,60 гривень (134 186,72 * 3% річних); 30.03.2019 - 29.03.2020 - 4 025,60 гривень (134 186,72 * 3% річних); 30.03.2020 29.03.2021 4 025,60 гривень ( 134 186,72 * 3% річних); 30.03.2021 23.02.2022 (331 днів) - 3 650,61 гривень (134 186,72 * 3% річних /365 *331), що разом складає 19 753,01 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят три гривні 01 коп.). Індекс інфляції нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок індексу інфляції (ст.625 ЦК України) за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 134 186,72 гривень за період з 30.03.2017 23.02.2022. Інфляційне нарахування на заборгованість в сумі 134 186,72 грн. за період з 30.03.2017 23.02.2022, складає 65 069,82 гривень (134 186,72 *148,492% /100% - 134 186,72 = 65 069,82). Таким чином 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню, складають 84 822,83 гривень (вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять дві гривні 83 коп.) Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних не є санкцією передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Грошове зобов`язання на яке нараховується фінансова санкція 3% річних, виникло на підставі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2010р. №2-379/2010, а тому надається лише рішення суду, умови кредитного договору в даній справі не застосовуються. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання . Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 500 грн. Разом з тим, суд приходить висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту заявлених вимог та складності справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до суми 3 000 грн., яка буде співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч.4 ст. 137 ЦПК України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial