Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

17 червня 2025 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за наданні послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентської плати в сумі 6 845 грн. 48 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що квартира відповідачки розташована в багатоквартирному житловому будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення (теплопостачання). Відповідачка здійснила відключення від системи централізованого опалення та встановила систему індивідуального опалення у своїй квартирі [ADDRESS] . Починаючи з грудня 2021 року у зв`язку зі зміною чинного законодавства, які регулюють питання надання житлово-комунальних послуг, в тому числі договорів про їх надання та відповідної Методики нарахувань, згідно з якою місця загального користування увійшли до послуг загальнобудинкових потреб на опалення, змінились договірні відносини з відповідачем та здійснення нарахувань. Постановою КМУ від 08.09.2021 року № 1022 внесено зміни до постанови КМУ від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії», якою затверджено типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії, який є договором приєднання відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Такі договори 08.10.2021 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» розмістило на власному сайті за посиланням https://www.teplo.km.ua, які набрали чинності з 09.11.2021 року. Отже, з 09.11.2021 року з відповідачкою, яка є власницею квартири [ADDRESS] укладено індивідуальний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії. Позивач зазначає, що квартира відповідачки обладнана системою індивідуального опалення, а отже не обігрівається від системи централізованого опалення і позивач не здійснює відповідачці нарахування за послугу з постачання теплової енергії в квартиру. Проте, багатоквартирний житловий будинок складається не тільки квартир, а й має інші допоміжні приміщення та місця загального користування, на які витрачається теплова енергія, яка надійшла у будинок. Загальний обсяг спожитої енергії на опалення розподіляється безпосередньо на опалення житлових і нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення і сумарний обсяг теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Таким чином, позивачем здійснювалось нарахування послуг з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по [ADDRESS] в т.ч. за абонентське обслуговування. Відповідачка [PERSON] не здійснювала оплату за надані підприємством послуги. Станом на 01.06.2025 року заборгованість відповідачки за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по [ADDRESS] , в частині, яка припадає на кв. [ADDRESS] , за період з 01 грудня 2021 року по 01 червня 2025 року складає 6 136 грн. 10 коп. Крім того, за період з 01.12.2021 року по 01.06.2025 року відповідачці нараховано плату за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії в сумі 709 грн. 28 коп. Враховуючи викладене вище, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість:за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по [ADDRESS] , в частині яка припадає на кв. [ADDRESS] , за період з 01.12.2021 року по 01.06.2025 року в розмірі 6 136 грн. 10 коп.; за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку за період з 01.12.2021 року по 01.06.2025 року в розмірі 709 грн. 28 коп. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 01 вересня 2025 року [PERSON] подала до суд відзив на позов, у якому зазначила, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що вона дійсно є власницею квартири [ADDRESS] , однак, в житловому фонді за адресою [ADDRESS] , де вона зареєстрована, не використовується централізоване опалення та гаряче водопостачання, оскільки офіційно від`єднано від такого постачання з моменту введення в експлуатацію будинку. Вказана квартира використовує повністю індивідуальне опалення та гаряче водопостачання, що підтверджено проектом встановлення індивідуального опалення, актом на проведення технічного обслуговування опалювального приладу та не заперечується позивачем. Також зазначає, що позивачем не надано доказів про розміщення повідомлень-вимог у загальнодоступних місцях, інформаційних стендах, рахунках на оплату послуг; спростовує твердження позивача про укладення договору з [PERSON] , оскільки ні позивачем ні нею не здійснювалось будь-яких дій, щоб свідчили про бажання укласти такий договір; сам по собі розрахунок заборгованості, наданий позивачем у якості доказу у даному спорі, не є таким в розумінні вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Зазначення в позовній заяві позивачем того, що відповідачу щомісячно виставлялися рахунки за обслуговування послуги з постачання теплової енергії, жодним чином не обґрунтовано на не підтверджено жодними доказам. Крім цього жодним чином нормативно не обґрунтовані пояснення позивача, що контролером розносились рахунки відповідачу, попереджалось відповідача про необхідність здійснення оплати та не надано жодних доказів на підтвердження таких пояснень. Відповідачка зазначає, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» у своїх вимогах не вказує, яку саме методику, за якою формулою застосовано та звідки саме такі цифри вказані у відомості про нарахування та оплату послуг за центральне опалення, яка додана до позову. Враховуючи відсутність юридичного факту укладення договору шляхом приєднання, - позовні вимоги не мають правової підстави. Крім того, вказує, що позивачем не надано доказів належного обліку спожитої теплової енергії (в тому числі облік на загальнобудинкові потреби); немає підтвердження обсягів наданих послуг та їх якості відповідно до законодавства. Також, [PERSON] просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки позовна заява охоплює період з 2021 по 2025 роки (більше трьох років). 05 вересня 2025 року представниця позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якій, окрім іншого, зазначила, що 09.12.2015 року житловий будинок по [ADDRESS] було обладнано вузлом комерційного обліку типу Sharky (акт міститься в матеріалах справи), що є власністю всіх співвласників вказаного багатоквартирного будинку. Законодавець не вимагає від постачальника теплової енергії аналізу внутрішньобудинкових мереж чи наявності приладів опалення в місцях загального користування. Розподілу підлягає вся теплова енергія, яка була надана в будинок в розрахунковий період. Відповідно до Оперативної схеми теплових мереж і ГВП будинку по [ADDRESS] , Б, В точками приєднання системи теплопостачання до будинку є три точки вводу: одна в блоці А і дві в блоці В будинку по [ADDRESS] . Відповідно до технічних особливостей і етапності здачі блоків вказаного будинку блок Б не має окремого вводу системи теплопостачання, а тому комерційний засіб обліку для обрахунку кількості спожитої енергії було встановлено відповідно до технічних вимог на вводі в блоці А і обраховує одразу два блоки: А і Б. Також зазначає, що відповідачка у відзиві системно посилається на Постанову КМУ від 21.07.2005 року № 630, однак вказаний нормативний документ втратив чинність на підставі Постанови КМУ від 02.02.2022 року № 85 і в період, за який утворилась заборгованість, що є предметом Позову не діяла. Щодо застосування строків позовної давності представниця позивача зазначила, що на період карантину, установленого в країні з 12 березня 2020 року строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину. В подальшому на період воєнного стану (з 24.02.2022 року) перебіг позовної давності, визначений ЦК України, був зупинений на строк дії такого стану. Представниця позивача МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» Мазур Н.В в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у відзиві на позов заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів з ухваленням судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Так, судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 430791442 від 11.06.2025 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] з 17.11.2016 року, що не заперечується сторонами. Відповідно до типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 08.10.2021 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає [PERSON] послуги з опалення місць загального користування в будинку по [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження системи централізованого опалення від 19.11.2002 року квартиру [ADDRESS] було відключено від системи центрального опалення і гарячого водопостачання житлового будинку в зв`язку з влаштуванням автономної (незалежної від житлового будинку) системи опалення і гарячого водопостачання. Разом з тим, житловий будинок по [ADDRESS] приєднаний до системи централізованого опалення, та обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії Sharky, який забезпечує загальний облік споживання теплової енергії в будівлі. Такий вузол було прийнято в експлуатацію 09.12.2015 року згідно з актом прийняття теплового вузла обліку. Щомісячно в опалювальний період здійснювалось зняття показань загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії встановленого у житловому будинку по [ADDRESS] . Помісячна кількість спожитої теплової енергії у будинку наведена в Довідці зняття помісячних показників загального будинкового лічильника обліку теплової енергії (приладу комерційного обліку теплової енергії) додана до позову. Показники приладу знімались або представниками позивача, або передавались співвласниками телефоном до абонентського відділу позивача. За заявлений період позивачем в присутності представника співвласників здійснено контрольне зняття показників загальнобудинкового лічильника про що було складено відповідні акти звірки показників приладу обліку теплової енергії від 30.11.2022 року, 27.04.2022 року, 20.04.2023 року, 11.04.2024 року та 16.04.2025 року. Квартира [PERSON] обладнана системою індивідуального опалення, а отже не обігрівається від системи централізованого опалення і позивач не здійснює відповідачці нарахування за послугу з постачання теплової енергії в квартиру. Проте, станом на 01.06.2025 року згідно з розрахунком за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по [ADDRESS] в частині, що припадає на квартиру [ADDRESS] за період з 01 грудня 2021 року по 01 червня 2025 року за спожиту теплову енергію заборгованість становить 6 136 грн. 10 коп. Крім того, за період з 01.12.2021 року по 01.06.2025 року відповідачці нараховано плату за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії в сумі 709 грн. 28 коп. Згідно з п. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В силу частин 2 та 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. В силу частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення). Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 (далі - Правила). Відповідно до п. 33 Правил, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо-будинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. За змістом пункту 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Таким чином, співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг № 315, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики). Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загально будинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів. У ч. 2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%. Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загально будинкові потреби протягом опалювального сезону , за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії. Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі № 311/3489/18 зроблено висновок, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення їх квартир від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. На підставі вищевикладеного, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] зобов`язана нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, проте даних обов`язків відповідачка не виконує, внаслідок чого у неї існує заборгованість позивачем за період з 01 грудня 2021 року по 01 червня 2025 року в сумі 6 136 грн. 10 коп. Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Згідно п. 33 Правил, надання послуг з постачання теплової енергії, передбачена щомісячна плата за абонентське обслуговування. Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок). Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання. Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж. За період з 01.12.2021 року по 01.06.2025 року відповідачці позивачем нараховано плату абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії в сумі 709 грн. 28 коп. Відповідачкою [PERSON] не оспорюється сума нарахованої позивачем заборгованості, оскільки вона не погоджується із нарахуванням боргу саме з підстав відключення її квартири від централізованого теплопостачання. Також судом встановлено, що 09.12.2015 року житловий будинок по [ADDRESS] було облаштовано вузлом комерційного обліку типу Sharkу. Законодавець не вимагає від постачальника теплової енергії аналізу внутрішньобудинкових мереж чи наявності приладів опалення в місцях загального користування. Розподілу підлягає вся теплова енергія, яка була надана в будинок в розрахунковий період. Згідно ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузлами комерційного обліку обладнуються всі вводи зовнішніх інженерних мереж у будівлі. Відповідно до п. 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198 облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача. Відповідно до Оперативної схеми теплових мереж і ГВП будинку по [ADDRESS] , Б, В точками приєднання системи теплопостачання до будинку є три точки вводу: одна в блоці А і дві в блоці В будинку по [ADDRESS] . Відповідно до технічних особливостей і етапності здачі блоків вказаного будинку блок Б не має окремого вводу системи теплопостачання, а тому комерційний засіб обліку для обрахунку кількості спожитої енергії було встановлено відповідно до технічних вимог на вводі в блоці А і обраховує одразу два блоки: А і Б. Щодо застосування строків позовної давності Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за період 01.12.2021 року по 01.06.2025 року, позовну заяву до суду подано 17.06.2025 року. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Відповідно до пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким пунктом 19 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 року. Пункт 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025 року. Ураховуючи встановлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду у червні 2025 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» не пропустив строк позовної давності у даному спорі. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, висновує, що з [PERSON] на користь на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість: за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку по [ADDRESS] , в частині, яка припадає на квартиру [ADDRESS] за період з 01 грудня 2021 року по 01 червня 2025 року в сумі 6 136 грн. 10 коп.; за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення житлового будинку за період з 01.12.2021 року по 01.06.2025 року в сумі 709 грн. 28 коп., а всього 6\~845 грн. 00 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» задоволено повністю, то з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 3 028 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем за подання позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved