Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

24 вересня 2025 року до Локачинського районного суду Волинської області з Володимирського міського суду Волинської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"Новий\~Колектор" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. ТОВ\~"Новий\~Колектор" 25.08.2025 року звернулось до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № СЦ-060824-13 від «06» серпня 2024 року, згідно якого ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий Центр». На виконання умов договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №\~06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є [PERSON] . Так, між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та [PERSON] 06.02.2020 року укладено кредитний договір № 06.02.2020-100003059, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн, що підтверджується довідкою субконто (виписка) та електронною квитанцією про переказ коштів, строк, на який надається кредит - 14 календарних днів з дати отримання, проценти 2800 грн, що становить 28% в процентному значенні, сплачуються до 19.02.2020 року включно. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.08.2025 в нього утворилась заборгованість у розмірі 13860 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 10000 грн та за відсотками 2800 грн, штраф - 1060 грн, чим порушуються права та інтереси позивача. Просить стягнути\~з відповідача\~на користь ТОВ\~"Новий\~Колектор" заборгованість за кредитним договором №\~06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року у розмірі 13860 грн та судові витрати у розмірі 2422,4 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 29 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 46 на звороті). Одночасно, у позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 5). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, що підтверджується роздруківкою з трекінгу Укрпошти про відстеження судової повістки (а.с. 49). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.02.2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено договір № 06.02.2020-100003059 шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором D 9642 заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 06.02.2020 року (а.с. 29-31, 25, 28). Відповідно до п.1.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на у мовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.3 договору, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. У заявці та підтвердженні укладання кредитного договору зазначено суму кредиту 10000 грн, строк на який надається кредит 14 календарних днів з дати надання. Розмір процентів за договором - 2800 грн, що становить 28 % в процентному значенні (а.с.25). Відповідно до п.5.4 пропозиції про укладення договору кредиту (оферти) у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нараховувати штраф, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. Заявку на укладення кредитного договору зі сторони позичальника підписано одноразовим ідентифікатором D9642. Також позивачем додано до матеріалів справи копію паспорта відповідача та його фото (а.с. 26-27). Факт перерахування відповідачу по справі [PERSON] коштів у розмірі 10000 грн на виконання умов кредитного договору №06.02.2020-100003059 підтверджується копією квитанції FONDY №195294867 на суму 10000 грн. 06 лютого 2020 року о 13:21, картка отримувача: [NUMBER] , призначення: видача за договором №06.02.2020-100003059» (а.с.34). Із довідки субконто ТОВ «Споживчий центр» за період з 06.02.2020 року по 07.08.2025 року вбачається, що за договором №06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року [PERSON] має заборгованість в сумі 12\~800 грн. Відповідач частково погашав заборгованість за договором, 10.03.2020 року ним було сплачено 1500 грн (а.с. 21). 06.08.2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № СЦ-060824-13, відповідно до якого відбулось відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року, боржником за яким є [PERSON] (а.с. 35-38, 23, 32-33). З Переліку № 1 від 06.08.2024 року, який є додатком №2 до договору факторингу №\~СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року, вбачається, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року в сумі 13860 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2800 грн - заборгованість за відсотками, 1060 грн - заборгованість за штрафами (а.с. 32-33). З повідомлення №415971 від 06.08.2024 року вбачається, що позивачем було проінформовано відповідача про відступлення права вимоги за договом факторингу № СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року та надіслано вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року в сумі 13860 грн (а.с. 22, 22 зворот). Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року заборгованість [PERSON] складає 13860 грн, з яких 10000 грн-заборгованість за тілом кредиту, 2800 грн - заборгованість за відсотками, 1060 грн - заборгованість за штрафами (а.с. 24). З метою стягнення коштів за кредитним договором № 06.02.2020-100003059 від 06.02.2020 року у примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Нормами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглянувши та оцінивши надані матеріали справи, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № СЦ-060824-13 від «06» серпня 2024 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на дату звернення заборгованість по кредиту становить 13860 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн, по процентам в розмірі 2800 грн, штрафу 1060 грн. Дослідженими судом\~доказами підтверджено,\~що відповідач\~на підставі\~укладеного кредитного\~договору отримав\~кредит,\~однак, в\~обумовлений договором\~строк його\~не повернув,\~а тому\~позов в\~частині вимог\~про стягнення\~заборгованості за\~тілом кредиту\~в розмірі\~10\~000\~грн підлягає до задоволення. Суд погоджується, що відповідно до умов договору проценти становлять 2800 грн (28\~% в процентному значенні), нараховані протягом строку користування кредитом. Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 1060 грн за кредитним договором, то суд вважає недоведеним розмір заборгованості по штрафу в сумі 1060 грн, оскільки із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема довідки субконто та довідки про розмір простроченої заборгованості не вбачається механізму (способу) нарахування зазначеної суми штрафу та періоду, за який його нараховано, а пункт 5.4 договору передбачає нарахування штрафу в розмірі 2%, але не передбачає від якої суми такі мають нараховуватися. Отже, заборгованість за штрафом за кредитним договором у розмірі 1060 грн стягненню не підлягає. Крім того, враховуючи, що відповідачем 10.03.2020 року було сплачено 1500 грн в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором, що підтверджується довідкою субконто, а також підтверджено позивачем в позовній заяві, то сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 12800-1500 = 11300 грн. Отже, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі стягнення з відповідача в користь позивача фактично отриманих кредитних коштів та несплачених процентів в загальній сумі 113 00 грн. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (82%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1986 грн. \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial