Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Могилян Л.В., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 11.07.2024 року в сумі 6 223 доларів США, пені в сумі 330 149,35 грн., інфляційних втрат в сумі 16 770,48 грн. В обґрунтування позову вказала, що 11.07.2024 року між сторонами було укладено договір позики № 11/07/24, згідно якого позивач надала відповідачу позику у розмірі 340956,00 грн., що в еквіваленті на дату укладення договору становило 8316,00 доларів США, які відповідач зобов`язалася повернути не пізніше 11.07.2025 року та визначено щомісячний графік погашення позики. Однак, розмір заборгованості за договором станом на 17.02.2025 року становить 6223 долари США, що в еквіваленті становить 260059,17 грн. Крім того, договором передбачена пеня у розмірі 1% за кожен прострочення виконання зобов`язання, розмір якої станом на 17.02.2025 року становить 5553,24 долари США, що в еквіваленті становить 330149,35 грн. Інфляційні збитки за договором становлять 16770,48 грн. Крім того, з метою забезпечення виконання боржником вказаного зобов`язання сторонами було укладено договір застави автомобіля Mercedes-Benz S450, номерний знак [NUMBER] . Ухвалою суду від 25.02.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. 25.06.2025 року представник відповідача - адвокат Іванова І.А. подала до суду відзив на позову, в якому позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення боргу за основним зобов`язанням в розмірі 6 223 доларів США та інфляційних нарахувань. Так, між сторонами дійсно було укладено договір позики, на виконання умов якого відповідачем було отримано кошти у розмірі 6 500 доларів США. Решта суми зазначена у договорі фактично є відсотками за користування кредитом. Зобов`язання щодо повернення позики виконувалися відповідачем належним чином. В той же час, у зв`язку із нестабільним заробітком у відповідача іноді виникали складнощі із поверненням коштів у визначені договором строки, тому іноді мала місце прострочка у виконанні зобов`язання до десяти днів. На цьому ґрунті між сторонами почали виникати конфлікти, оскільки позивач вимагала від мене сплату пені за кожен день прострочення. Часто її вимоги мали характер шантажу та погроз. При цьому, сплату коштів, що трактувалися позивачем як пеня, вона вимагала у безготівковій формі на рахунки сторонніх осіб. Врешті відповідач відмовилася сплачувати пеню на рахунки таких осіб, вимагаючи від позивача, щоб вона надавала їй власноручні розписки про отримання коштів. Внаслідок цього між ними виник конфлікт, в ході якого позивач взагалі відмовилася надавати їй будь-які розписки, навіть і на підтвердження виконання основного зобов`язання. За зазначених умов відповідач припинила сплачувати позивачці кошти. При цьому, сплачувати їх у безготівковій формі відповідач можливості не мала, так як рахунок позивача був їй невідомий. Також вказала, що надання грошей у позику здійснюється позивачем на постійній основі і має на меті отримання доходу, що фактично підпадає під ознаки підприємницької діяльності. Крім того, зазначені кошти позичалися відповідачем для відкриття власної кав`ярні в місті Києві. З цією метою мною було придбано відповідну професійну техніку, орендовано приміщення, придбані необхідна продукція, матеріли та інше начиння. Однак, через складну економічну ситуацію у країні, кав`ярня не давала очікуваного прибутку, тому виконувати вчасно свої зобов`язання перед позивачкою ставало дедалі важче. Вказала на непропорційність розміру заявленої позивачкою неустойки, завданим позивачу збиткам в силу наявності у відповідача чітких цілей для спрямування позичених коштів, тяжкої економічної ситуації в країні, відсутності стабільного заробітку, часткове виконання основного зобов`язання, недобросовісної поведінки позивача, добросовісної поведінки відповідача у даних правовідносинах. За таких обставин просить зменшити розмір неустойки у відповідності до встановлених судом обставин та відмовити у задоволенні позову в частині, що відповідає розміру зменшеної судом неустойки. 30.06.2025 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Доводи відповідача про шантаж та погрози з приводу сплати заборгованості не відповідають дійсності, жодного разу відповідач не звертався до позивача із запитом про надання банківського рахунку. Представник позивача 10.09.2025 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача 19.11.2025 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 11.07.2024 року був укладений договір позики № 11/07/24, за якою відповідач [PERSON] взяла у позивача [PERSON] у позику гроші в сумі 340956,00 грн., що на день укладення цього договору становить еквівалент 8316,00 доларів США за курсом ПАТ КБ «Приватбанк», які позичальник зобов`язується повернути не пізніше 11.07.2025 року (а.с. 21-22). Згідно п.п. 2, 3, 13 цього договору позика є безпроцентною. Повернення позиченої суми грошей повинне проходити в готівковій формі у місті Києві за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» на день проведення розрахунку за цим договором щомісячно у сумі 28413,00 грн., що еквівалентно становить 693,00 долари США. Про кожен факт повернення позики позикодавець надає позичальнику власноруч підписану ним розписку про отримання грошей. Позичальник своїм підписом на цьому договорі підтверджує факт отримання грошей від позикодавця. Відповідно до п. 4 цього договору сторони погодили, що у разі зміни курсу, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики відповідав доларовому еквіваленту суми позики за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу. Згідно п. 5 цього договору сторони свідчать, що одержання позики та виконання цього договору не пов`язано зі здійсненням підприємницької діяльності будь-якої зі сторін. Відповідно до п.п. 6, 8 цього договору у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від позиченої суми. У разі прострочення позичальником більше ніж на 14 календарних днів будь-якої із суми повернення за графіком, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України. Крім того, 11.07.2024 року сторони уклади договір застави транспортного засобу, що посвідчений, згідно якого з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] за договором позики від 11.07.2024 року № 11/07/24, остання передає у заставу [PERSON] автомобіль Mercedes-Benz S450, номерний знак [NUMBER] (а.с. 23-28). 18.12.2024 року позивач надіслала відповідачу поштою досудову вимогу про погашення заборгованості за договором позики (а.с. 12-14). При цьому, відповідач з 19.03.2023 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 66-67). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач повинна була повернути позику до 11.07.2025 року шляхом здійснення щомісячних платежів, проте до цього часу свого зобов`язання не виконала. При цьому, твердження відповідача про те, що вона частково повернула позику у безготівковій формі на рахунки сторонніх осіб на вимогу позикодавця не підтверджується жодними доказами, зокрема розписками позикодавця. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем в цій частині, а також те, що безпосереднім предметом позики є грошові кошти у національній валюті - гривні, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором позики обов`язку повернення коштів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 260059,17 грн., що згідно розрахунку позивача станом на 17.02.2025 року в еквіваленті становить 6223 доларів США, а томупозовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Відтак, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 686/18697/14, від 25.11.2019 року у справі № 130/1058/16. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір інфляційних втрат за період прострочення повернення позики з жовтня 2024 року по січень 2025 року становить 16770,48 грн. з розрахунку суми заборгованості 260059,17 грн. (а.с. 20). Крім того, згідно ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно наданого позивачем у позові розрахунку розмір пені згідно п. 6 договору позики за період прострочення повернення позики з 15.10.2024 року по 17.02.2025 року становить 276829,65 грн. (а.с. 3). Водночас, як вбачається з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який діє досі, а договір позики між сторонами укладений 11.07.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану. Таким чином, відповідач як позичальник за договором позики звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (пені), а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та пені слід відмовити. Щодо визнання позову відповідачем в частині стягнення інфляційних збитків та зменшеної суми неустойки, суд відзначає, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тобто, саме по собі визнання позовних вимог відповідачем не є самостійною підставою для їх задоволення. Тому, враховуючи, що відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних про стягнення інфляційних збитків та неустойки, суд не бере до уваги визнання цих позовних вимог відповідачем. Згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, судовий збір і витрати пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 22.12.2022 року, укладений між адвокатом Могилян Л.В. та [PERSON] (а.с. 41-42). Згідно п.п. 1.1, 3 цього договору адвокат зобов`язується надавати правову допомогу, а довіритель зобов`язується оплачувати надану правову допомогу. Розмір та порядок оплати юридичної допомоги визначаються в додаткових угодах, що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно додаткового договору від 30.04.2025 року до договору про надання правової допомоги від 22.12.2022 року сторони погодили викласти п. 3 цього договору в наступній редакції: Порядок оплати правової допомоги адвоката у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] визначається в наступному розмірі: -поточні усні консультації, прийняття та вивчення документів, надання рекомендацій, доведення позиції адвоката у спірних правовідносинах - 6000 грн. (3 год.); -написання досудової вимоги - 2000 грн. (1 год.); -підготовка та формування доказової бази, подання позову до суду - 8000 грн. (4 год.); -складання та подання процесуального документу позовної заяви - 6000 грн.; -участь адвоката у одному судовому засіданні - 3000 грн., а всього 25000 грн. (а.с. 45). При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. З урахуванням того, що справа не становить складність з огляду на предмет позову, кількість заявлених позовних вимог (3 вимоги), кількість учасників справи (2), обсяг обставин, які підлягали доказуванню, складність виконаної адвокатом роботи, відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат позивача на правову допомогу, відсутність судових засідань по даній справі,

Outcome: partial