Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» адвокат Рудзей Ю.В. звернувся через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 22\~400,00 грн та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 від 02.04.2021 року в електронній формі (надалі кредитний договір/договір позики). У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань належним чином, довготривалий строк, заборгованість [PERSON] перед позивачем на дату подання позову складає 22\~400,00 грн, з яких: 5\~000,00 заборгованість за позикою; 17\~400,00 заборгованість по процентам за користування позикою. Виклад позиції відповідача: - жодних належних доказів про те, що відповідач прийняв від позивача пропозицію укласти договір позики № 221609 від 02.04.2021 на умовах визначених в Паспорті позики та Правилах долучених до позовної заяви, позивачем не надано; - позивачем не надано належних доказів підписання договору позики № 221609 від 02.04.2021 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме доказів отримання листа на електронну поштову адресу чи смс-коду на телефон відповідача; - встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності. Рух справи, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 39). 29.09.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 48). 13.10.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Лазорко Р.Й. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 5168). 15.10.2025 від представника позивача ТОВ «ФК «Гелексі»адвоката Рудзея Ю.В. надійшла відповідь на відзив (а.с. 69-78). 15.10.2025 представником відповідача [PERSON] адвокатом Лазорко Р.Й. подано заяву про відкладення судового засідання, призначеного 16.10.2025 о 08.30.(а.с. 79-84). 21.11.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Лазорко Р.Й. подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача (а.с. 88-91). Представник позивача ТОВ «ФК «Гелексі»у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в прохальній частині позову зазначив: розглянути справу без участі представника позивача та надав відповідну заяву (а.с. 29), відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання не надходило. Представник відповідача адвокат адвокат Лазорко Р.Й. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, зокрема, в матеріалах справи міститься довідка про доставку судової повітки в підсистемі «Електронний суд» (а.с. 87), подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача (а.с. 88-91). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд з урахуванням положень\~ст. 275 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належно повідомленого позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 від 02.04.2021 (далі\~договір позики), згідно п. 1.1 якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі\~позикодавець) надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України\~- гривні, в сумі та в строк встановлений цим договором. Відповідно до п. 1.5 договору позики, сторони домовились, що за цим договором позикодавець надає, а позичальник отримує перший транш (надалі транш № 1) на наступних умовах: сума позики\~5\~000,0 гривень, плата за користування позикою за траншем № 1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,4% (одна ціла чотири десятих), в день від початкового розміру позики за траншем № 1 відповідно п.1.5.1. договору; строк повернення позики за траншем № 1 (термін платежу): 01 травня 2021 року; орієнтовна реальна річна процентна ставка позики за траншем №1 для споживача на дату укладання договору становить: 511,00 % (а.с. 7). Судом досліджено, що в паспорті позики містяться такі ж умови кредитуванння з урахуванням побажань споживача, а також інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача (а.с. 14-16). У п.п. 1.5.6 договору позики зазначено, що позика за траншем № 1 надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.5.1 договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок/банківську картку вказану позичальником під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті (а.с. 7 зв.с.). Згідно п. 1.6 договору позики, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. У розділі 10 договору позики зазначено, що позичальник підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором /zfx735v2/, а позикодавець в особі директора /4a6e34ce2c20288b/ (а.с. 11). 04.05.2021 між ТОВ ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 від 02.04.2021, яким внесено зміни до п. 1.5.3. та доповнено відповідними пунктами/підпунктами (а.с. 11 зв.с.-13). У листі № 221609 від 01 серпня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» повідомляє Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» про те, що у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 1) платник коштів ТОВ «ФК «Гелексі», 2) отримувач коштів: [PERSON] , 3) номер транзакції в системі: 1391761976, 4) номер операції: 392393326, дата проведення платежу: 02.04.2021, 6) сума платежу 5000, 7) валюта платежу: гривня UAH, 8) платіжний засіб (метод): карта, 9) банк емітент платіжної картки отримувача коштів BANK FORWARD, 10) номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] (а.с. 24). У розрахунку заборгованості за договором позики зазначено, підсумкова заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 22 400,00 грн (а.с. 17-20). Докази погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за договором позики матеріали справи не містять. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті\~626,\~628 ЦК України). За змістом\~статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту\~статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~кредитний договір\~- це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами. Частиною другою, третьою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 від 02.04 2021. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу частини першої\~статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII\~(далі\~Закон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 частини першої\~статті 3 Закону № 675-VIII,\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор -\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону № 675-VIII,\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою\~статті 11 Закону № 675-VIII,\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону № 675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з\~статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані\~це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних\~фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою\~статті 6 Закону України «Про захист персональних даних»\~передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої\~статті 6 Закону України «Про захист персональних даних», не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій\~статті 11 Закону України «Про захист персональних даних»\~встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги аргументи позивача щодо того, що використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогою законодавства, проте матеріали даної справи не містять доказів прийняття (акцепту) вищевказаного договору позики відповідачем, у справі немає доказів надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею законом. Оскільки договір позики не містить у своєму змісті номеру телефону (фінансового номеру) [PERSON] , у суду відсутні підстави вважати, що одноразовий ідентифікатор /zfx735v2/ був надісланий позивачем саме на номер телефону відповідача. Також суд враховує, те що долучені до позовної заяви Паспорт позики, проект договору позики, якими позивач підтверджує факт підписання відповідачем договору позики №221609 від 02.04.2021 містять зовсім інше прізвище особи, а саме: « [PERSON] » а не « [PERSON] ». Отже, беручи до уваги вищенаведені факти та те, що для укладення електронного договору позики необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або у застосунку «Приват24», що виключає підписання [PERSON] , неукладеного договору позики через будь-який із зазначених способів та взагалі подання заявки на отримання З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів укладення 02.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] договору позики № 221609 в електронному вигляді в порядку визначеному\~Законом України «Про електронну комерцію». Щодо виконання позикодавцем обов`язку щодо переказу позичальнику кредитних коштів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник\~повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо аргументу позивача, що довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1\~статті 13 Закону № 675-VIII,\~розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до\~законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3\~статті 13 Закону № 675-VIII, продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Як вбачається з умов договору позики, а саме п.п. 1.5.6 договору позики, позика за траншем № 1 надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп. 1.5.1. договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок/банківську картку вказану позичальником під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті). Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу про те, що відповідач в особистому кабінеті зазначав будь-які банківські рахунки чи банківські картки. Позивачем не доведено, що відповідач під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті зазначив номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] , про який повідомляє ТОВ «ФК «Елаєнс» у листі № 221609 від 01 серпня 2025 року, адресованому Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі». Оскільки жодних доказів того, що в особистому кабінеті відповідач вказував для отримання коштів за договором позики саме банківську картку [PERSON] матеріали справи не містять, суд відхиляє як неналежний доказ про перерахування коштів [PERSON] лист ТОВ «ФК «Елаєнс» № 221609 від 01 серпня 2025 року. При цьому, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за договором позики сам по собі не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості перед позивачем та розмірів такої заборгованості. З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог, позивач не надав належних доказів, які підтверджують надання ним відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені наявним у матеріалах справи договором позики, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості перед ТОВ «ФК «Гелексі» у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за договором позики. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо судових витрат Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 1-6\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ТОВ «ФК «Гелексі» є адвокат Рудзей Юрій Володимирович на підставі договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 (а.с. 26). Згідно з актом наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025, адвокатом надані послуги, а саме: - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів Клієнта; час витрачений на надання послуг (год) 1; вартість наданих послуг (грн/год) 1000; загальна вартість наданих послуг 1000; - складання позовної заявки про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які учасник поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, позивач; час витрачений на надання послуг (год) 3 вартість наданих послуг (грн/год) 1000; загальна вартість наданих послуг 3000; - формування додатків до позовної заявки (письмові докази); час витрачений на надання послуг (год) 1; вартість наданих послуг (грн/год) 1000; загальна вартість наданих послуг 1000 (а.с. 21). Враховуючи, що суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача. Крім того, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача адвокат Лазорко Р.Й. в прохальній частині відзиву просить стягнути з позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача [PERSON] є адвокат Лазорко Р.Й. на підставі договору про надання правничої допомоги № 78 від 30.09.2025 (а.с. 64-65). Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лазорко Р.Й. в рамках виконання умов Договору про надання правничої допомоги № 78 від 30.09.2025, були надані такі послуги: - зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, надання правової консультації; кількість годин 0,5; вартість (грн) 500,00; - вивчення документів, наданих клієнтом, відповідних нормативних актів; кількість годин 1,00; вартість (грн) 10\~000,00; - визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта; кількість годин 1,00; вартість (грн) 1\~000,00; - складання відзиву, оформлення додатків до нього; кількість годин 2,00; вартість (грн) 2\~000,00; - подання відзиву, контроль за рухом справи; кількість годин 0,5; вартість (грн) 500,00. У Постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved