Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.06.2021 між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4286771, згідно з умовами якого відповідач отримав 5400 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 4286771 від 14.06.2021 Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору, 29.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №76-МЛ/Т від 29.09.2021, тому відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4286771 від 14.06.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Сума заборгованості Відповідача перед позивачем становить 19499,43 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4874 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 14625,43 грн. Вказане стало підставою звернення до суду із цим позовом. Окрім суми заборгованості, позивач просить стягнути судові витрати. Ухвалою від 08.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, постановлено розмістити оголошення про повідомлення відповідача на офіційному веб-порталі судової влади України. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Відповідач 01.10.2025 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що Позивач пред`явив до стягнення безпідставні та протиправно нараховані обсяги заборгованості та відсотки за кредитними договорами поза межами строків на які їх було укладено без надання доказів та документів що підтверджують наявність заборгованості. Крім цього, позивач стверджує, що спірний договір укладено в електронному вигляді та підписано сторонами одноразовим ідентифікатором особи сформованим в електронному вигляді. За таких обставин Позивач має довести, що кредитний договір укладено саме на таких умовах, які містяться на паперових копіях електронного договору. Проте, в порушення зазначених вимог цивільного-процесуального законодавства України, Позивач не довів належними та допустимими доказами сам факт укладення кредитного договору, умови, на яких договір укладено, факт перерахування Відповідачу коштів, та розмір заборгованості. Також вказує, що до позовної заяви оригінали договору та доказів перерахування коштів Відповідачу Позивачем не надано. При цьому детальний розрахунок заборгованості із зазначення за який період нарахована заборгованість та яким чином були зараховані платежі здійснені відповідачем на погашення заборгованості за договором №4286771 від 14.06.2021 відсутній. Вважає, що позивач пред`явив до стягнення безпідставні та протиправно нараховані обсяги заборгованості та відсотки за кредитними договорами поза межами строків на які їх було укладено без надання доказів та документів що підтверджують наявність заборгованості. Одночасно заявляючи вимоги про стягнення заборгованості по відсотках у розмірі 14625,43грн позивачем проігноровано правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідач вказує, що в умовах договору відсутнє узгодження його сторонами нарахування процентів за неправомірне користування кредитом поза межами строку кредитування. Також звертає увагу, що долучені до позовної заяви документи (договір та додаток до нього, а також таблиця з персональними даними відповідача та умовами кредитування), не містять інформації щодо номера банківської картки відповідача та перерахунку кредитних коштів. На думку відповідача у матеріалах позову відсутні докази на підтвердження фактичної обставини набуття права вимоги за договором споживчого кредитування№4286771 від 14.06.2021р., оскільки в акті приймання- передачі реєстр) боржників, складеного відповідно до п.8.3.2. договору про відступлення права вимоги N2 76-МЛ від 29.09.2021р. відсутні відомості щодо договору про споживчий кредит №4286771 від 14.06.2021р. у кладений з відповідачем. У матеріалах позову відсутній додаток № 1 до договору відступлення прав вимоги № 76-МЛ від 29.09.2021 із зазначенням реєстру боржників кредитора, а лише вказано кількість боржників - 4297, а тому, встановити до яких саме боржників перейшло право вимоги, є неможливим. На підтвердження переходу права вимоги за договором про споживчий кредит, позивач надав витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №76-МЛ від 29.09.2021, який виглядає як сумнівний доказ, оскільки даний реєстр підписаний лише представником позивача та скріплений печаткою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Доказів передачі кредитором реєстру боржників новому кредитору за договором відступлення права вимоги, згідно із визначеним сторонами договору порядком в пункті 8 даного договору, позивачем не надано. У наданому витягу з реєстру боржників відсутні необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін, що у повному обсязі підтверджувало факт переходу до позивача права вимоги за договором №4286771 від 14.06.2021. З урахуванням викладеного, та з огляду на зазначені фактичні обставини справи, відповідач вважає, що позивачем не доведено набуття права вимоги по договору №4286771 від 14.06.2021. З позовної заяви та додатків до неї вбачається, що до суду з позовною заявою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося 23.06.2025 (згідно вихідної дати позивача) із пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявляє. Також вказує, що сплив позовної давності, про застосування наслідків пропущення якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за відсутності заяви про поновлення пропущеного з поважної причини строку . На думку відповідача, крім того, що позов надуманий та безпідставний, додатковою підставою відмовити в позові, крім перерахованого вище, слід зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування наслідків пропущення якої відповідач заявляє відзивом у цьому спорі. Позивач 02.10.2025 подав додаткові пояснення у справі. Вказує, що умови пролонгації погоджено сторонами у договорі. Для зручності надав деталізований розрахунок заборгованості. Також вказує, що Позивач з метою захисту персональних даних інших боржників не може надати до суду повний реєстр, тому Позивач користуючись частиною 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України надав до суду саме Витяг з Реєстру боржників який містить данні лише Відповідача, адже він є стороною цивільної справи у суді. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Однак, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] 14.06.2021 укладено кредитний договір №4286771. Порядок укладення договору визначено у п. 6, відповідно до якого, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно із п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5400 грн. Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 21 день з 14.06.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 05.07.2021. У кредитному договорі (п.1.5) узгоджено загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуваним та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 11.34грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 5411,34 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 11,34 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. Договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована. Відповідно до п. 2.1. зазначеного кредитного договору кредитні кошти надаються TзOB «Мілоан» позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Підписанням зазначеного кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання коштів у позику. В тому числі і на умовах Фінансового кредиту Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору (п.6.3 Договору). Згідно із довідкою про ідентифікацію [PERSON] 14.06.2021 присвоєно одноразовий ідентифікатор F28896. Анкета-заява на кредит №4286711 від 14.06.2021 містить анкетні дані відповідача, номер телефону, адресу проживання тощо. Зокрема, відображено процес оформлення на розгляду заяви 4286711 з послідовним відображенням дій сторін з моменту заповнення заяви до прийнятого рішення із погодженими умовами. Позивач надав також паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит та графік платежів за договором про споживчий кредит №4286711 від 14.06.2021, що є додатком 2 до договору. Відповідно до платіжного доручення №48708919 від 14.06.2021 платник ТОВ «Мілоан» перерахував кошти і у розмірі 5400 грн отримувачу [PERSON] на картку [NUMBER] *41, призначення платежу: «Кошти згідно договору 4286711. Досліджений доказ є документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність договірних зобов`язань між сторонами та факт надання позивачем грошових коштів відповідачу у розмірі 5400 гривень 29 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) та ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №76-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і за договором про споживчий кредит №4286711 від 14.06.2021. Відповідно до п.6.2.3 цього договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору. Пунктом 7.1 договору встановлено обов`язок нового кредитора у якості компенсації за придбання прав вимоги протягом 5и робочих днів з моменту підписання цього договору сплатити плату, яка складає 3863357,72 грн. При цьому оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору щодо кожного окремого боржника визначається згідно з додатком №1 до даного договору. Факт оплати при здійсненні відступлення права вимоги підтверджується копією платіжної інструкції №41765 від 29.09.2021. Сторони договору відступлення права вимоги 29 травня 2021 року підписали та скріпили печатками акт приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №76-МЛ від 29.09.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №4286771 від 14.06.2021, загальна сума заборгованості 19499,43 грн, з яких: залишок по тілу кредиту 4874 грн, залишок по відсотках 14625,43грн. Тобто, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. ТОВ «Кредит-Капітал» на адресу відповідача 13.06.2025 направило претензію повідомлення про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості. Відомостей про її отримання відповідачем матеріали справи не містять. Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором №4286771 від 14.06.2021 складає: 19499,43грн, з яких: залишок по тілу кредиту 4874 грн, залишок по відсотках 14625,43грн. Відповідно до відомості про щоденні нарахування за Договором №4286771 від 14.06.2021 встановлено, що нарахування процентів кредитор здійснював за кожен день прострочення з 15.06.2021 по 17.09.2021. Відповідно до ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 2 ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України « Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України " Про електронну комерцію). Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України " Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що передбачено статтею 205, 207 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором, у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19. Отже, позивач довів перерахування кредитних коштів відповідачу за Договором №4286771 від 14.06.2021, надавши платіжне доручення №48708919 від 14.06.2021, яке є документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, позивач довів також існування у відповідача заборгованості за укладеним кредитним договором. За таких обставин посилання відповідача на відсутність доказів перерахування коштів спростовано дослідженими судом доказами. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4874 гривень підлягають задоволенню. Щодо решти позовних вимог суд дійшов такого висновку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Одночасно право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Тобто після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Позивач надав до суду розрахунок суми заборгованості у вигляді Виписки з особового рахунку, сума заборгованості визначена в цьому документі додатково підтверджується Відомістю про щоденні нарахування та погашення. Разом із цим, суд зважає й на те, що відповідач, не погоджуючись із наданим позивачем розрахунком заборгованості не був позбавлений можливості надати власний розрахунок, однак не зробив цього. Умовами Кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 21 день з 14.06.2021. Однак сторони погодили, що, відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, Позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Пролонгація строку кредитування відбувається на пільгових або стандартних (базових) умовах. Для пролонгації на пільгових умовах позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.1.1. передбачені можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні строки комісії за управління та обслуговування кредиту. В такому випадку нараховується процент відповідно до п. 1.5.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах кредитування, передбачених п. 2.3.1.2. Кредитного договору збільшується (продовжується) кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (на стандартних (базових) умовах). Із відомості про щоденні нарахування встановлено, що після закінчення строку кредитування Відповідач продовжував користуватись кредитними коштами та здійснював пролонгацію на пільгових умовах, враховуючи здійснення пролонгації, відсотки нараховувались після 05.07.2021 але на стандартних (базових) умовах тільки 60 днів, що відповідає п. 2.3.1.2. Кредитного договору. Тому доводи відповідача про те, що позивач пред`явив до стягнення безпідставні та протиправно нараховані обсяги заборгованості та відсотки за кредитними договорами поза межами строків на які їх було укладено без надання доказів та документів що підтверджують наявність заборгованості не узгоджуються із матеріалами справи. Суд бере до уваги наданий позивачем у письмових поясненнях додатковий розрахунок та погоджується із ним: «1) 14.06.2021 Відповідачу надано кредит в сумі 5400,00 грн. 2) Пунктом 1.5.2. договору передбачені проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами. 0,01% від 5400,00 грн = 0,54 грн Тому з 15.06.2021 по 03.07.2021 нараховувався проценти за користування кредитом в розмірі 0,54 грн щодня. Відповідно: 0,54 грн * 19 днів = 10,26 грн. 3) 03.07.2021 Відповідач збільшив строк користування кредитними коштами на пільгових умовах строком на 7 днів, відповідно до п. 2.3.1.1., за що сплатив 270,00 грн комісії за пролонгацію (5% від тіла). Також було сплачено 270,00 грн тіла кредиту та 10,26 грн процентів по кредиту. Тому станом на 03.07.2021 після всіх нарахувань та зарахувань сума боргу складала: 5400,00 грн 270,00 грн = 5 130,00 грн тіло кредиту; 10,26 - 10,26 = 0 грн процентів. 4) З 04.07.2021 по 12.07.2021 нараховувались проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами, відповідно до п. 1.5.2. та 2.3.1.1. Кредитного договору. 0,01% від 5130,00 грн = 0,51 грн 0,51 грн * 9 днів = 4,59 грн Також 12.07.2021 Відповідач повторно здійснив пролонгацію користування кредитом на пільгових умовах строком на 7 днів, відповідно до п. 2.3.1.1., за що сплатив 256,00 грн комісії за пролонгацію (5% від тіла). Також сплатив 256,00 грн тіла кредиту та 4,59 грн процентів по кредиту. Станом на 12.07.2021 після всіх нарахувань та зарахувань сума боргу складала: 5 130,00 грн 256,00 грн = 4 874,00 грн тіло кредиту; 4,59 - 4,59 = 0 грн процентів. 5) З 13.07.2021 по 19.07.2021 нараховувались проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами, відповідно до п. 1.5.2. та 2.3.1.1. Кредитного договору. 0,01% від 4 874,00 грн = 0,49 грн 0,49 грн * 7 днів = 3,43 грн Станом на 19.07.2021 після всіх нарахувань та зарахувань сума боргу складала: 4 874,00 грн тіло кредиту; 0 грн + 3,43 грн= 3,43 грн процентів. 6) У зв`язку з тим, що Відповідач не повернув кредитні кошти в пролонгований строк, відповідно до пункту 2.3.1.2 Договору, автоматично було збільшено строк користування кредитом на стандартних (базових) умовах. Пролонгація на стандартних умовах може бути збільшена не довше ніж на 60 днів. Процентна ставка користування кредитом на стандартних умовах передбачена п. 1.6. Кредитного договору та передбачає нарахування 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами. 5% від 4 874,00 грн = 243,70 грн 243,70 грн * 60 днів = 14 622,00 грн - нараховано процентів на стандартних умовах за користування кредитом з 20.07.2021 по 17.09.2021. Станом на день переуступки права вимоги загальна заборгованість з Кредитним договором становила 19 499,43 грн, що складається з: тіло кредиту 4 874,00 грн; 3,43 + 14 622,00 = 14 625,43 грн процентів за користування кредитом.» Вказаний розрахунок узгоджується із Відомостями про щоденні нарахування та погашення, Випискою з особового рахунку за Кредитним договором та Витягом з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 76 МЛ від 29.09.2021. Підписуючи договір, відповідач погодився на укладання договору саме на таких умовах, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У цьому випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку Договором та у погодженому сторонами розмірі. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що позивач не довів набуття права вимоги по спірному договору суд також не бере до уваги, з огляду на їх безпідставність. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 3.2.6. Кредитного договору, Позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь- який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. 29.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, укладено Договір відступлення прав вимоги № 76-МЛ. Відповідно до умов якого та відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до Відповідача за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19 виснувано, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. 29.09.2021 ТОВ «Мілоан» передав Позивачу Реєстр боржників до Договору відступлення прав вимог, що підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 29.09.2021 до Договору відступлення прав вимоги № 76-МЛ від 29.09.2021. Належним чином завірена копія цього акту міститься в матеріалах справи. Позивач надав витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 76-МЛ від 29.09.2021, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 95 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Витяг із реєстру - це письмовий документ, що видається реєстратором і підтверджує запис у реєстрі. Разом із цим позивач звертав увагу, що він з метою захисту персональних даних інших боржників не може надати до суду повний реєстр, тому, користуючись частиною 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України надав до суду саме Витяг з Реєстру боржників який містить данні лише Відповідача, адже він є стороною цивільної справи у суді. Суд вважає, що подані позивачем докази повною мірою підтверджують факт набуття ним права вимоги до відповідача. Щодо посилання відповідача на сплив строку позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог суд зазначає таке. Загальна позовна давність тривалістю у три роки встановлюється ст. 257 ЦК України. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. З 12 березня 2020 року на усій території України встановлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворобиCOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Тобто в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року). Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Як регламентовано ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. При застосуванні норм права Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22 сформував правову позицію про те, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 23 червня 2025 року, тому трирічний строк позовної давності, який продовжується, спершу у зв`язку з карантином, а тепер - у зв`язку із воєнним станом, за зобов`язанням, що виникло на підставі договору №4286771 від 14.06.2021, не сплив, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за договором, розмір якої встановлений судом та яка підлягає стягненню з відповідача, тому позов підлягає задоволенню повністю. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. У позовній заяві позивачем зазначено про наявність судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява №19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved