Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), треті особи Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення суми депозиту та процентів за ним. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем, шляхом оформлення заяви від 09 січня 2014 року було укладено депозитний договір SAMDNWFD0070054265300 по програмі «Стандарт». За умовами Договору SAMDNWFD0070054265300 сума вкладу складала 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривен, строк вкладу по 09 січня 2015 року включно, відсоткова ставка 19% річних. Разом з укладенням Договору від 09.01.2014 року Відповідач зобов`язався відкрити депозитний рахунок № [NUMBER] на який йшло зарахування грошових коштів та щомісячне нарахування відсотків. Відповідно п. 3 Договору SAMDNWFD0070054265300 в разі не заявлення вимоги про повернення грошових коштів після закінчення строку вкладу, договір автоматично пролонгується. 08 квітня 2023 року Позивач направила на адресу Відповідача вимогу про повернення вкладу за Договором SAMDNWFD0070054265300, яка була отримана відповідачем 19 квітня 2023 року. Проте, Відповідач виконувати своє зобов`язання по поверненню депозитного вкладу та процентів відмовився. При розгляді іншої судової справи №757/58860/19-ц Відповідач повідомив про те, що не має зобов`язань перед Позивачем посилаючись на те, що ним було укладено договір переведення боргу з ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон». Станом на дату звернення з позовом депозитний вклад по Договору SAMDNWFD0070054265300 банківського вкладу від 09 січня 2014 року не повернутий та заборгованість відповідача по депозиту становить 500 000,49 гривень та процентам за період з 09.01.2014 року по 01.05.2023 року у розмірі 4 823 178, 95 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.06.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Позиція відповідача обґрунтовується тими, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» був укладений договір про переведення боргу за яким, згідно витягу з електронного додатку 1 (реєстр кредиторів) до договору від 17.11.2014 року передано кредиторська заборгованість [PERSON] по Договору SAMDNWFD0070054265300 банківського вкладу в розмірі 507 287, 67 грн. депозитного вкладу та 7288, 16 грн. відсотків за користування депозитом. Враховуючи викладене Банк є неналежним відповідачем у справі. Крім того, Банк не погоджується з розрахунком відсотків нарахованих позивачем. Вказала, що після закінчення дії договору з 10.01.2015 року, позивач не може застосовувати у розрахунку відсоткову ставку 19 %, адже слід враховувати діючу ставку на момент пролонгації договору. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні вимог позову. 13.07.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 13.07.2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. 13.07.2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. 01.08.2023 року на адресу суду від представника третьої особи НБУ Булгакова С.В. надійшли пояснення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.05.2024 року занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено представнику позивача [PERSON] у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.05.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти вимог позову, просила відмовити у задоволенні вимог позову. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без участі сторони, вимоги підтримала, просила задовольнити. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, враховуючи тривале перебування справи у провадженні суду, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників, на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 09 січня 2014 року між позивачем та відповідачем, шляхом оформлення заяви від 09 січня 2014 року було укладено депозитний договір SAMDNWFD0070054265300 по програмі «Стандарт». За умовами Договору SAMDNWFD0070054265300 сума вкладу складала 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривен, строк вкладу по 09 січня 2015 року включно, відсоткова ставка 19% річних. Разом з укладенням Договору від 09.01.2014 року відповідач відкрив депозитний рахунок № [NUMBER] . 17.11.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» був укладений договір про переведення боргу за яким, згідно витягу з електронного додатку 1 (Реєстр кредиторів) до договору від 17.11.2014 року передано кредиторська заборгованість [PERSON] по Договору SAMDNWFD0070054265300 банківського вкладу в розмірі 507 287, 67 грн депозитного вкладу та 7288, 16 грн. відсотків за користування депозитом, яки обліковувались на депозитному рахунку № [NUMBER] . Відповідно п. 3 Договору SAMDNWFD0070054265300 в разі не заявлення вимоги про повернення грошових коштів після закінчення строку вкладу, договір автоматично пролонгується. 08 квітня 2023 року Позивачка направила на адресу Відповідача вимогу про повернення вкладу за Договором SAMDNWFD0070054265300, яка була отримана відповідачем 19 квітня 2023 року. Відповідно до довідки Севастопольської філії ПриватБанк від 14.03.14 №1341835/4, станом на 14.03.2014 року [PERSON] має в АТ КБ «ПриватБанк» п`ять рахунків, в тому числі на суму 500 000,49 грн., дата старту 09.01.2014, дата закінчення 09.01.2015. Згідно Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями по формі статистичної звітності №625станом на 01.04.2014 року, що був наданий Національним банком України в особі Департаменту нагляду за фінансовими установами 06.03.2020 року, в АТ «КБ «ПриватБанк» обліковується договір SAMDNWWFD0070054265300,дата виникнення зобов`язання 09.01.2014, дата кінцевого погашення зобов`язання 09.01.2015, загальна сума зобов`язання банку по якому становить 513 014,00 грн. Факт розміщення депозитних коштів Позивача у Відповідача було визнано АТ «КБ «ПриватБанк» шляхом надання загальної інформації по клієнту [PERSON] в процесі розгляду цивільної справи № 757/58860/19-ц, згідно якої стан договору SAMDNWFD0070054265300 від 09.01.2014 року - відкритий, що додатково встановлено Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі № 757/58860/19-ц. Судовим розглядом встановлено, що оригіналів вказаних документів у Позивача немає, всі оригінали знаходяться у Відповідача та були витребувані або надані сторонами в рамках іншої цивільної справи (№ 757/58860/19-ц). Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Виходячи з встановлених в іншому судовому рішенні (справа № 757/58860/19-ц) обставин та додатково наданими сторонами доказами у справі № 757/20639/23-ц відповідач 09 січня 2014 року взяв у Позивача вклад в сумі 500 000,49 (п`ятсот тисяч) гривен, зі строком по 09 січня 2015 року, за який зобов`язався виплачувати відсотки на умовах Договору SAMDNWFD0070054265300, а саме 19% річних з щомісячним нарахуванням, та пролонгацією при не зверненні вкладника за сумою вкладу. Факт внесення Позивачем депозитних коштів підтверджується квитанцією СAGAGR000000034950087 від 24.06.2011 року про внесення 800 000, 00 гривень на депозитний рахунок по Договору SAMDN01000717594637, випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [NUMBER] по Договору SAMDN01000717594637, випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [NUMBER] по Договору SAMDN010007732029514, оригінали яких досліджені судом. 09 січня 2014 року між позивачем та відповідачем, шляхом оформлення заяви від 09 січня 2014 року фактично відбулось переоформлення раніше укладених договорів та переведення залишку депозитних коштів на депозитний рахунок № [NUMBER] по договору SAMDNWFD0070054265300, що не заперечується сторонами та встановлено судовим рішенням в справі № 757/58860/19-ц. Розбіжності між сумою залишку депозитного вкладу, яка зазначена позивачем 500 000,49 грн. згідно Довідки Севастопольської філії ПриватБанк від 14.03.14 №1341835/4, станом на 14.03.2014 року, та яка міститься додатку 1 (Реєстр кредиторів) до договору від 17.11.2014 року в розмірі 507 287, 67 грн. та Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями по формі статистичної звітності №625станом на 01.04.2014 року в розмірі 513 014,00 грн. залежать від дати облікування відповідачем депозиту та нарахованих процентів. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч. 4 ст. 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Вимогу від 08 квітня 2023 року, що була отримана 19 квітня 2023 року Відповідач не виконав. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 2, 3 ст. 1066 ЦК України, Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Враховуючи наведене, бездіяльність Відповідача в частині не повернення суми вкладу та нарахованих відсотків є ухиленням від виконання зобов`язання та незаконним обмеженням права Позивачки розпоряджатися власними коштами. Згідно ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Згідно ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Так, позивач просить суд, стягнути на її користь відсотки за період з 01.04.2014 року по 01.05.2023 року у розмірі 4 823 178,95 грн. Разом з тим, суд не погоджується з вказаним розрахунком, оскільки позивач вважає, що не зняті відсотки зараховуються до депозиту та на них нараховуються відсотки, відповідно до ч. 4 ст. 1061 ЦК України, однак згідно копії заяви № SAMDNWFD0070054265300 від 09.01.2014 року було визначено умову щодо щомісячної виплати відсотків на рахунок № [NUMBER] , відповідно до п. 2 цієї заяви відсотки виплачуються на зазначений рахунок по закінченню кожного цілого місяця. Також, Позивачем не враховано, що строк дії договору був встановлений по 09.01.2015 року включно та відповідно до п. 3 якщо по закінченню строку дії вкладу клієнт не заявив Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично лонгується ще на один строк. А відповідно до п. 4 заяви відсотки в період нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу. Поточний розмір діючої відсоткової ставки по вкладу клієнт може дізнатися у відділенні або на сайті Банку. А відтак, твердження позивача про капіталізацію відсотків не підтвердилися, розрахунок відсотків позивача є хибним, складений з порушенням умов договору. Також, позивачем і не врахований той факт, що розмір відсотків станом на дату переведення боргу (на 17.11.2014 року) на ТОВ ФК «Фінілон» відповідно до Витягу з електронного додатку від 05.06.2023 року «Приложение 1 (Реєстр Кредиторов) к договору перевода долга № б.н от 17.11.2014 складав 28110,07 грн. Розрахунок відсотків з 18.11.2014 року по 09.01.2015 року (строк дії вкладу) складає: 500 000,00 грн.х19%х52 (кількість днів)/365-13534,24 грн. Після закінчення дії договору 10.01.2015, позивач не може застосовувати у розрахунку відсоткову ставку 19%, адже слід враховувати діючу відсоткову ставку на момент пролонгації договору. А відтак, розмір відсотків за період з 01.04.2014 року по 09.01.2015 року складає 28110,07 грн. З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021р у справі № 320/5115/17 вбачається, що відсутні підстави для нарахування відсотків після дати розірвання договору банківського вкладу, а саме з 21.04.2023, оскільки у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Розмір відсотків станом на дату переведення боргу (на 17.11.2014 року) на ТОВ ФК «Фінілон» відповідно до Витягу з електронного додатку від 05.06.2023 року «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б.н от 17.11.2014 складав - 28110,07 грн. Розрахунок відсотків з 18.11.2014 року по 20.04.2023 року (строк дії вкладу) складає: 500 000,00 грн.х19%х3076(кількість днів)/365=800 602,73 грн. А разом сума відсотків за період з 01.04.2014 по 20.04.2023: 28110,07 грн.+800 602,73 грн.=828 712,80 грн. Заперечення АТ КБ «Приватбанк» про те, що він є неналежним відповідачем, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами, суд відхиляє, оскільки суду не надано доказів, а саме письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «Приватбанк» у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язання відповідно до положень ст.520 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Позивач свою згоду на переведення боргу не давала, про намір Відповідача відмовитись від свого зобов`язання не знала, про укладення договору переведення боргу не була повідомлена. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положень ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Між Позивачем та ТОВ «ФК «Фінілон» відсутні будь-які договори або письмові згоди Позивача на переведення боргу. Тому, виходячи з положень ст. 1059 ЦК України між Позивачем та ТОВ «ФК «Фінілон» відсутні будь-які правовідносини, а укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014) в частині зміни боржника - особи Позивача є нікчемним. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь Позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Оскільки позивач при поданні позову була звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційного до розміру задоволених позовних вимог. Так, позовна заява у даній справі була подана позивачем у 2023 році. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду фізичною особою позову майнового характеру судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2 684 грн. Максимальна ставка судового збору за подання позову фізичною особою у 2023 році складала 13 420,00 грн. (не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу). Позовні вимоги у даній справі складали 5 323 178, 95 грн. та фактично задоволено судом у розмірі 1 328 713, 29 грн. (24,9 % від загальної суми). З огляду на наведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави за майнову вимогу судовий збір у розмірі 3 341,58 грн. (13420,00*24,9/100) Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 341,58 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial