Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що позивач та відповідач 01.04.2025 р. уклали Кредитний договір (оферти) №27.03.2025-100002856. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 18000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.04.2025, строком на 98 днів. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-5427. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 41968.80 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18000 грн., по процентам в розмірі 14968.80 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 9 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». \~ \~ \~ \~Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 27.03.2025-100002856 від 01.04.2025 у розмірі 41968 грн. 80 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Провадження у справі відкрито 12.09.2025 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про день, час та місце проведення судового засідання. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дешко В.О. надіслав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що Позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності Позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Відсутня також інформація про механізми підтвердження наміру клієнта діяти від свого імені, у власних інтересах, а не на користь третьої особи, що може спричинити неправомірне оформлення кредиту. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що ним було перевірено особисті дані Відповідача, та платіжну картку, з метою ідентифікації, однак жодного підтвердження щодо проведення зазначеної вище перевірки не було надано. Відповідач, не визнає дійсність Кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Надіслання SMS із кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що саме Позичальник, а не третя особа, використав цей код, натиснув кнопку «ТАК» і, таким чином, уклав договір. Позивач до суду у встановлений ст. 83 ЦПК України виписку з рахунку Відповідача, на який зараховувались грошові кошти не подав. Сам по собі розрахунок заборгованості не відноситься до первинних банківських документів і відображає методику нарахування позивачем заборгованості, але не відображає операції з надходження кредитних коштів на рахунки клієнта та їх повернення. Позивачем взагалі не надано у якості доказу розрахунку заборгованості за кредитним договором №27.03.2025-100002856 від 01.04.2025. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача надіслав відповідь на письмові пояснення, в якій вказав, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Відтак, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 01.04.2025 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 27.03.2025-100002856 (кредитної лінії) від 01.04.2025 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №27.03.2025-100002856 (кредитної лінії) від 01.04.2025 р. Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0506684346. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору -01.04.2025. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 01.04.2025р., що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Просив позовні вимоги задовольнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача не з`явився, в клопотанні просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник Дешко В.О. в судове засідання не з`явилися. Судом встановлено, що позивач та відповідач 01.04.2025 р. уклали Кредитний договір (оферти) №27.03.2025-100002856. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 18000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.04.2025, строком на 98 днів. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-5427. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 41968.80 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18000 грн., по процентам в розмірі 14968.80 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 9 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». \~ \~ \~ \~До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №27.03.2025-100002856, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №27.03.2025-100002856), підписані одноразовим ідентифікатором «E125», які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме: 4441-11XX-XXXX-5427. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4441-11XX-XXXX-5427, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 27.03.2025-100002856 від 01.04.2025 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 2 494,80 грн. від 14.04.2025 р. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та розрахунку суми позовних вимог, було враховано суми здійснених відповідачем часткових сплат. Що є обставиною, яка свідчить про визнання боргу відповідачем. Такий висновок кореспондує із позицію Верховного Суду, що викладена у рішенні по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатили процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач ставить питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. Враховуючи обставини справи, на підставі ст.ст. 526, 530, 546, 554, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: approved