Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовною заявою до [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01.03.1985 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 315. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2024 року по справі № 295/3535/24 шлюб був розірваний. Весь час з моменту укладання шлюбу по теперішній час вони з відповідачем проживали разом та до розірвання шлюбу вели спільне господарство. 30.07.1997 року оформивши договором дарування відповідач придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] в якій і наразі проживають разом. Маючи міцний фактичний зв`язок з цим житлом, всі речі залишилися там, сплачує за комунальні послуги відповідачу, здійснював вклад у ремонт та облаштування. Після розірвання шлюбу відповідачка почала створювати перешкоди у користуванні квартирою, фактично намагаючись позбавити мене житла. З огляду на відсутність альтернативного місця проживання, його вік, стан здоров`я, тривалість користування житлом та вклад у його утримання, вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою встановити конкретний порядок користування цим житловим приміщенням. Тому просив встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] - наступним чином: - закріпити за [PERSON] , право користування однією з житлових кімнат площею не менше 14 кв.м.; - надати право рівного доступу до спільних приміщень - кухні, санвузла, коридору; - зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні цим житловим приміщенням. Ухвалою суду від 16.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 21.07.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що при вселенні позивача в квартиру будь-якої угоди про порядок користування жилими приміщенням в квартирі між особами які мешкали в квартирі укладено не було. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2024 року по справі № 295/3535/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказав, що позивач знятий з реєстрації, а тому його позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач взагалі не має права на користування житловим приміщенням, яке належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги з неведених в позові та просили суд позов задовольнити. Вказали, що позивач був вселений в квартиру як член сім`ї власника. Позивач в судовому засіданні пояснив, що з часу розірвання шлюбу між ним та відповідачем всі його речі зхнаходяться в квартирі на своїх місцях, ключі від вхідних дверей не змінені, він має свій комплект ключів, спроб зі сторони відповідача щодо його виселення його з квартири не було, вказав, що на нього тиснуть морально. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача адвокат Горлов Є.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача пояснив, що будь-яких прав на квартиру в позивача немає, вважає, що метою вказаного позову є юридичне закріплення позивача у вказаній квартирі. Суд, заслухавши сторони, представників, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.03.1985 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 315, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 21.11.1996 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2024 року у справі №295/3535/24 за позовною заявою представника [PERSON] - адвоката Горлова Єгора Сергійовича, до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволені, та шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстрований 01.03.1985 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис №315- розірвано. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 379848699 від 17.05.2024 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади ЖМР №10-10/3389/2024 від 20.05.2024 року [PERSON] , знято з реєстрації 20.05.2024 року за адресою [ADDRESS] . Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У частині другій статті 64 ЖК України вказано, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК України. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо застосування норм права щодо припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житла. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків, що аналіз норм статей 150, 156, 162 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечували сторони по справі [PERSON] був вселений в 1997 році та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , з добровільної згоди власника квартири, отже позивач у встановленому порядку набув право користування квартирою, оскільки вселився до неї з дозволу власника квартири. В спірній квартирі проживає і наразі. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , позивач 20.05.2024 року був знятий з реєстрації в спірній квартирі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Однак в судовому засіданні позивач підтвердив, що наданий час проживає у вказаній квартирі, має свій комплект ключів, його речі знаходяться у вказаній квартирі на своїх місцях, тобто будь-яких перешкод у користуванням ним квартирою відповідачем не здійснюється. Доказів протилежного стороною позивача суду не надавалось на протязі усього часу розгляду справи. Отже, наявність самого факту, що відповідач не заперечує щодо проживання у квартирі колишнього члена сім`ї якої є позивач, свідчить про непорушення прав позивача. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про порушення прав позивача чи перешкоджань останньому у користуванні квартирою [ADDRESS] , а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного відповідно вимог ст. ст. 9, 64, 65,150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed