Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказує, що [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 22 січня 2021 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , проте зареєстрованого місця проживання не має. Їх сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] , в двох кімнатній квартирі жилою площею 28,69 кв.м., що належить позивачу на праві приватної власності. Сімейні відносини між сторонами по справі фактично припинені з 5 липня 2025 року. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів та часті конфлікти, які призвели до втрати взаємопорозуміння та унеможливили подальше спільне життя. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач систематично ігнорує основоположні сімейні цінності, такі як повага до дружини, піклування про створення в родині доброзичливої та сприятливої моральнопсихологічної атмосфери. Ініціатором частих сварок є відповідач, а їхнє постійне виникнення відбувається на очах дитини, що негативно впливає на її психоемоційний стан та завдає душевних страждань. На даний час спільне проживання та ведення спільного господарства остаточно припинено. Між сторонами по справі виникли непримиренні розбіжності, втрачено почуття любові та поваги, розвинулася стійка взаємна неприязнь. За таких умов подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим він підлягає розірванню. Вважає, що проживання сина з матір`ю у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності та розташована за адресою: [ADDRESS] , є найбільш доцільним та відповідає його найкращим інтересам. Позивач повністю спроможна забезпечити дитину належним харчуванням, доглядом, безпечним середовищем та усім необхідним для її розвитку. Позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 22 січня 2021 року, актовим записом [NUMBER] , видного Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 20.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання, Принцовська О.В., не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням, до суду повернувся конверт з позначкою «за закінченням терміну зберігання». У телефонному режимі повідомив, що не бажає з`явитися до суду, зазначив, що спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Представник третьої особи Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного документу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2021 року Принцовська (до укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видне Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.2024 року. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами по справі припинені, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Таким чином, суд вважає встановленим, що шлюб між сторонами по справі необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача та відповідача і після розірвання шлюбу не будуть порушені права подружжя. Крім цього судом встановлено, що відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, після розірвання шлюбу, з матір`ю. Також, позивач надала до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно частиною 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 ЗУ "Про охорону дитинства"). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 року в справі № 200/952/18). Отже, при визначенні місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , суд бере до уваги що дитина якій виповнилося один рік, проживає з матір`ю [PERSON] , відповідач заперечень щодо визначення місця проживання сина з матір`ю не подав, тобто під час розгляду справи про розірвання шлюбу, спору щодо місця проживання малолітньої дитини не встановлено, тому враховуючи найкращі інтереси дитини, приходить висновку про залишення дитини проживати разом із матір`ю. Суд звертає увагу сторін, що згідно статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі, а саме 1211,20 грн.

Outcome: approved