Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Торезької міської ради про визнання права власності на майно. В обґрунтування позову зазначено, що позивачам на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачам порівну (по 1/2 кожному із позивачів). Право власності [PERSON] підтверджується реєстраційним посвідченням, вчиненим 30.04.1992 р. БТІ м. Торез, зареєстрованим в реєстровій книзі № 2 під номером 5-275. Первинним документом, який підтверджує право власності [PERSON] була довідка ЖБК «Молодіжний» № 27 від 25.03.1992 р., яка втрачена у зв`язку з військовими діями та необхідності переміщення до безпечних територій. Оскільки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, то квартира була набута у спільну сумісну власність позивачів. При цьому, титульним власником був лише [PERSON] . Позивачами було прийнято рішення визначити ідеальну частку [PERSON] та зареєструвати її право власності на 1/2 в квартирі. Право власності [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності в спільному майні подружжя, виданим 13.01.1999 державним нотаріусом Торезької державної нотаріальної контори Кулаковою В.Р., реєстровий № І-188 та зареєстроване 01.02.1999 БТІ м. Торез. Додатково право власності позивачів підтверджується технічним паспортом на квартиру від 02.04.1992 р. Рішенням державного реєстратора № 79207243 від 31.05.2025 р. відмовлено в проведенні реєстраційних дій через неможливість отримання інформації щодо зареєстрованих прав позивачів в БТІ. Таким чином, позивачі мають право власності на квартиру, однак не мають змоги належним чином здійснювати правомочності власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ. Посилаючись на зазначені обставини, просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.08.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17.01.1980 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 17.01.1980 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Бюро технічної інвентаризації м. Торез від 30.04.1992 року, посвідчено, що кооперативна квартира [ADDRESS] , кооператив «Молодіжний», зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки від 25.03.1992 р. № 27 та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 5-275. Згідно із інформацією Святошинського УП ГУНП у м. Києві, 25.03.2025 р. надійшов матеріал зареєстрований в ЖЄО Святошинського УП ГУНП у м. Києві за № 28971 від 25.03.2025 р. за зверненням [PERSON] про те, що 19.03.2025 р. перебуваючи за місцем проживання, що за адресою: [ADDRESS] , виявив відсутність довідки ЖБК «Молодіжний» від 25.03.1992 р. № 27. У зв`язку з відсутністю обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, вказана подія не внесена до ЄРДР. Відповідно до свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя [NUMBER] від 30.01.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Торезької державної нотаріальної контори Кулаковою В.Р., зареєстрованого в реєстрі за № І-188, на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та згідно заяви подружжя [PERSON] та [PERSON] , посвідчено, що в загальному майні подружжя, придбаного ними за період зареєстрованого шлюбу, право власності на 1/2 частину належить [PERSON] . Загальне сумісне майно названого подружжя, право власності на яке в вказаній частині засвідчується цим свідоцтвом, складається з квартири [ADDRESS] , зареєстрованої на ім`я [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого та зареєстрованого БТІ м. Тореза 30.04.92 р. під № 5-275. Згідно із реєстраційним написом, вчиненим на звороті свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя ААР 894422 від 30.01.1999 року, право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Торез 01.02.1999 року. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що паспорт складено 02.04.1992 року, власниками зазначені [PERSON] - 1/2 частка на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Торезьким БТІ, та [PERSON] - 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя від 30.01.1999 р. по реєстру 1-188. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] за № 79207243 від 31.05.2025 року було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з неможливістю отримання відповіді на запит від Чистяківської міської територіальної громади Горлівського району Донецької області або БТІ м. Тореза щодо підтвердження права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 р. № 1351-VІІІ, м. Торез перейменовано на м. Чистякове Донецької області. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року, який прийнятий на заміну наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, територія Горлівського району Донецької області перебуває під тимчасовою окупацією. Наведені обставини унеможливлюють зареєструвати право власності на вказану квартиру в єдиній державній інформаційній системі з відомостями про право на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти/суб`єкти цих прав, затвердженій в Україні з 01.01.2013 року, у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачів, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Витрати понесені позивачами зі сплати судового збору не підлягають компенсації відповідачем, оскільки Торезьку міську раду не можна вважати відповідальною за обставини, викладені у позові, і відповідно виникнення даного спору, а тому в даному випадку не вбачається правових підстав для стягнення сплаченого судового збору з відповідача, а тому суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивачів у сплаченому при подачі позову розмірі.

Outcome: approved