Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Красіловський В.С., звернулась Московського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 16.10.2021 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . В подальшому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 у справі № 760/13346/23 шлюб був розірваний. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, позивачка разом з дитиною із міркувань безпеки виїхали на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччини, місто Штокштадт на Майні, де перебувають разом дотепер. Як зазначається у позовній заяві, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо місця проживання дитини, який сторони не можуть вирішити в позасудовому порядку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.\~Призначено підготовче\~судове засідання,\~встановлено сторонам\~строк для\~надання заяв\~по суті\~спору.\~Крім того,\~зобов`язано Департамент\~служб у\~справах дітей\~Харківської міської\~ради надати\~письмовий висновок\~щодо розв`язання\~спору відповідно до вимог ст. 19 СК України Відповідач надав до суду заяву від 12.02.2025, в якій зазначив, що не заперечує щодо проживання дитини разом з позивачем та просив задовольнити позов. Водночас надав власне бачення щодо обставин припинення шлюбних відносин, народження дитини, втрати зв`язку із позивачем та дитиною внаслідок виїзду позивача з м. Харкова після початку війни. Представник позивача надав до суду пояснення від 04.03.2025, в яких наполягав, що відповідач з власної волі припинив спілкування із дитиною. Одночасно надав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Представник Департаменту\~служб у\~справах дітей\~Харківської міської\~ради (далі\~-\~Департамент)\~надав до\~суду пояснення\~від 12.05.2025,\~в яких\~зазначив що\~не є\~належною особою\~при вирішенні\~цього спору,\~оскільки позивач\~разом із\~дитиною проживають\~за межами\~м.\~Харкова,\~а повноваження\~виконавчих органів\~Харківської міської\~ради розповсюджуються\~лише на\~територію м.\~Харкова.\~Як наслідок,\~до суду\~не було\~надано висновок\~щодо розв`язання\~спору відповідно до вимог ст. 19 СК України, посилаючись на неможливість обстеження умов проживання дитини, опитування батьків дитини з метою з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору та ставлення до дитини кожного з них. Представник позивача подав до суду клопотання від 23.09.2025 про долучення до матеріалів справи: копії листа-пропозиції до відповідача від 30.08.2025 про укладання нотаріального посвідченого договору про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні дитини з доказами направлення відповідачу; копії довідки уповноваженого органу ФРН з нотаріально посвідченим перекладом про отримання виплат на дитину до червня 2040; копії довідки уповноваженого органу ФРН з нотаріально посвідченим перекладом про відвідування дитиною дитячого садочку з 01.09.2025; копії довідки уповноваженого органу ФРН з нотаріально посвідченим перекладом про інтеграцію позивачки в ФРН; копії довідки уповноваженого органу ФРН з нотаріально посвідченим перекладом про відсутність судимостей у позивачки в ФРН; копії довідки уповноваженого органу ФРН з нотаріально посвідченим перекладом про призначення виплат позивачці та дитині; докази звернення до Генерального консульства України в Мюнхені для прийняття на консульський облік позивача та дитини. Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 24.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надав до суду клопотання від 10.11.2025 про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження взяття позивача та її малолітньої дитини на тимчасовий консульський облік в Генеральному консульстві України в Мюнхені. Судом долучено вказані докази до матеріалів справи, оскільки питання про взяття на консульський облік було ініційовано до закриття підготовчого провадження у справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 4778 16.10.2021, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.10.2021. Від шлюбу народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2022, виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 у справі № 760/13346/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач разом зі своїм малолітнім сином після початку війни залишила Україну та зараз проживає у ФРН в м. Штокштадт, що підтверджується наступними документами (нотаріально засвідчені переклади). Копією договору оренди житлового приміщення від 18.09.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] орендує 3 кімнати у житловому приміщенні, приблизна площа 70 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до §4 договору, дія договору оренди починається з 01.10.2023 і укладається на невизначений термін. Згідно з копіями довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , та її малолітній син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з 10.10.2023 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 04.11.2024 [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2024 відвідує дитячу ясельну групу «Сонячне світло» в м. Штокштадт. Позивачем також надано копію характеристики з дошкільного навчального закладу, з якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2024 р. відвідує дитячі ясла «Сонячне світло» за адресою Адам-Штегервальд штрасе, 28, 63811 Штокштадт, щодня з 9:00 до 12:00. У характеристиці зазначається, що дитина допитлива та доброзичлива. Спочатку він виявив дуже неохоче ставлення і не хотів відвідувати заклад, що було пов?язано з поганим знанням мови та сімейною ситуацією. Зараз розумний і зацікавлений хлопчик добре інтегрувався і відкритий до нового. Його розвиток відповідає віку. Невербальне розуміння мови постійно покращується та сприяє засвоєнню мови. Своїм позитивним розвитком [PERSON] також завдячує мамі. Вона проявляє дуже тепле і турботливе ставлення до свого сина. Пояснення ситуацій рідною мовою допомагають [PERSON] зрозуміти, що відбувається в групі. Проте вона також передає синові знання німецької. Вона надає великого значення вивченню німецької мови та продовжує навчання на мовних курсах. [PERSON] отримує велику підтримку від матері і завдяки цьому дуже добре розвивається. [PERSON] добре розвинений і відповідає віку в сферах соціальної поведінки, екологічної обізнаності, ігрових здібностей, пізнання, великої та дрібної моторики. Згідно з листом Федерального агенства зайнятості від 26.04.2023 задоволено заяву позивача на виплату дитячої допомоги для [PERSON] , [INFO] , в розмірі 250 євро на місяць з січня 2023 до червня 2040. Відповідно до довідки Центру зайнятості район Ашаффенбург [PERSON] та [PERSON] затверджена громадянська допомога з січня 2025 по лютий 2026 в розмірі 1399,36 євро на місяць. Як зазначено у довідці Торгове місто Штокштадт-на-Майні від 05.08.2025, [PERSON] , [INFO] , відвідуватиме дитячий садок «Регенбогенланд» з 01.09.2025. На підтвердження доказу інтеграції позивача у Німеччині надано характеристику Центру зайнятості район Ашаффенбург від 25.07.2025, в якій зазначено, що [PERSON] з моменту прибуття до Німеччини активно сприяє своїй соціальній та професійній інтеграції та продовжує старанно працювати над своїм професійним шляхом. Позивач успішно завершила інтеграційний курс на рівні В1, а також успішно завершила програму професійної підтримки німецької мови з цільовим рівнем В2. Починаючи з вересня 2025 року, [PERSON] братиме участь у професійному курсі підвищення кваліфікації з бухгалтерського обліку, який, як очікується, триватиме до лютого 2026 року. Її середньострокова кар`єрна мета працювати бухгалтером на первинному ринку праці. Згідно довідки Федеральної служби юстиції від 05.08.2025 відсутня інформація про судимість позивача. Відповідно до копій довідок від 29.10.2025 та відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на тимчасовому консульському обліку в Генеральному консульстві України в Мюнхені (3DEU1) до 29.10.2026. Представником позивача також надано докази надсилання листа-пропозиції від 30.08.2025 на адресу відповідача, в якому висловлено пропозицію укласти нотаріально засвідчений договір щодо визначення місця проживання та участі батьків у вихованні дитини. Однак на час ухвалення рішення у цій справі до суду не надано доказів вирішення спору в позасудовому порядку. Вирішуючи спір по суті на підстав встановлених обставин, суд зазначає наступне. Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З огляду на ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання серед іншого обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку. Аналізом зазначених норм, встановлено, що будь-яка фізична особа, що досягла 14 річного віку вправі вільно вибирати місце проживання, у зв`язку із чим звертатися до органів реєстрації із заявами з даного приводу. Одночасно, місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, відповідно батьки звертаються до органів реєстрації із заявами про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання дітей. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Комітетом ООН із прав дитини принцип «найкращих інтересів дитини» був розтлумачений у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів». Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення повномасштабної та ефективної реалізації всіх прав, проголошених у Конвенції, усебічний розвиток дитини (п. 4 ), оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу «усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей» (п. 46). Визначення того, яке саме рішення буде прийнято в «найкращих інтересах дитини», має починатися з оцінки конкретних обставин, що роблять дитину унікальною. Це означає врахування судом одних та ігнорування інших елементів, а також впливає на те, яким чином вони будуть ураховані один щодо одного (п. 49). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Згідно із ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Аналіз наведених норм національного та міжнародного права дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 554/5428/21-ц суд зазначив, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У разі зміни відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною визначене місце проживання дитини з одним із батьків може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку Досліджені судом докази дають підстави для висновку, що дитині створені належні умови для проживання, що забезпечать її гармонійний та стійкий розвиток, оскільки дитина відвідує дитячий садок, має стабільний рівень фінансового забезпечення за рахунок допомоги від уряду Німеччини для задоволення базових життєвих потреб. Також судом враховано зв`язок між дитиною та матір`ю, яка разом із немовлям залишила Україну та намагається соціалізуватись у новому середовищі та працевлаштуватись. Позивач демонструє готовність і надалі опікуватись дитиною та створювати для неї належні умови для проживання, виховання та Водночас батько дитини продемонстрував пасивну позицію при вирішенні спору, не наполягав на проживанні дитини разом із ним, не надав жодних доказів на підтвердження того, що проживання дитини разом із батьком (а не з матір`ю) забезпечить якнайкращі інтереси дитини. Як вже зазначалось, при розгляді справи до суду не було надано письмового висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо розв`язання спору відповідно до вимог ст. 19 СК України, проте його відсутність не може бути безумовною перешкодою для вирішення спору, з огляду на таке. У ч. 4, 6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів СК України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК України знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Вказані висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19. Суд також зауважує, що запровадження в Україні воєнного стану не було першочерговою обставиною, яка мала значення при вирішенні спору, адже безпідставно стверджувати, що проживання дитини в Україні неминуче створює загрозу для її життя та здоров`я, або неможливість повноцінно розвиватись та здобувати освіту. Підтвердженням цьому є те, що попри війну, велика кількість родин з дітьми не залишили Батьківщину, або навіть повернулись з-за кордону. Тож виключне значення для суду мала позиція батька щодо його бажання/небажання, аби дитина проживала разом із ним, його готовність та можливість забезпечити дитині якнайкращі умови для проживання та розвитку. І хоча суд усвідомлює, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, їхнє подальше проживання в Німеччині з великою ймовірністю призведе до остаточної втрати зв`язку дитини із Батьківщиною, однак, з урахуванням позиції батька, це відповідатиме інтересам дитини, сприятиме розширенню світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини. При цьому відповідач не позбавлений можливості спілкуватись із дитиною у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що буде сприяти підтриманню зв`язку дітини із батьком до поверення дитини в Україну. У разі перешкод з боку матері у спілкуванні батька з дитиною, відповідач так само не позбавлений можливості звернутись до суду для вирішення такого спору. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов та визначає місце проживання дитини разом з матір`ю. Одночасно суд роз`яснює сторонам, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно згідно вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved