Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У проваджені Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 08 червня 2020 чоловік позивача [PERSON] , з яким позивач уклала шлюб 17 листопада 2018 року, помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку позивач як спадкоємиця першої черги прийняла та 16 грудня 2020 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. У лютому 2021 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , позовні вимоги якої рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року по справі №173/329/21 частково задоволені. Проте, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена і рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року скасовано. У задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2023 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року залишена без змін. У травні 2022 року позивач звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, на земельну ділянку площею 5,2550 га, кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в Дніпропетровській області, на території Мишуринрізької сільської ради. Весною 2023\~року державний\~нотаріус в\~усній формі\~відмовив позивачу\~у видачі\~Свідоцтва на\~спадщину за\~законом і\~повідомив,\~що на\~підставі судових\~рішень Верхньодніпровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 10\~червня 2019\~року та\~30\~серпня 2019\~року по\~справі №173/952/19 земельна ділянка площею 5,2550 га, кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала чоловікові позивача [PERSON] , з 2019 року стала належати [PERSON] . Про вищезазначене рішення позивач та її покійний чоловік не знали. Під час\~ознайомлення зі\~змістом вищезазначеного\~рішення позивачем\~встановлено,\~що 03\~квітня 2019\~року до\~державного реєстратора\~Верхньодніпровської районної\~державної адміністрації\~Дніпропетровської області\~Збаранської Наталії\~Юріївни звернувся\~ [PERSON] із заявою про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Проте, через неспівпадіння прізвища власника у правовстановлюючому документі відповідачу відмовлено. Позивач стверджує, що після вказаних дій дружина відповідача - [PERSON] від імені померлого чоловіка позивача звернулася до Верхньодніпровського районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Після чого, рішеннями від 10 червня 2019 року і 30 серпня 2019 року по справі № 173/952/19 встановлено факт належності Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 099236 виданого на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 195-р про право приватної власності на земельну ділянку площею 5, 255 га, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради [PERSON] . За доводами позивача саме подружжя [PERSON] мали необхідність встановити факт належності Державного акту на праві приватної власності на землю серії ДП № 099236, виданого на ім`я [PERSON] , оскільки без цих виправлень у прізвищі її чоловіка [PERSON] у майбутньому не змогла би отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку та, в свою чергу, [PERSON] не зміг би зареєструвати у державному реєстрі договір оренди землі б/н від 01 жовтня 2019 року. Невдовзі позивач також дізналася, що 01 жовтня 2019 року державним реєстратором Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Збаранською Н.Ю. зареєстровано договір оренди землі б/н, який укладено між покійним чоловіком позивача та відповідачем. Позивач стверджує, що жодної копійки із зазначеної у договорі орендної плати за користування землею у продовж 6-ти років ні її чоловік, ні вона не отримували. 10 грудня 2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні. Під час неодноразових судових засідань сторони реалізували свої процесуальні права шляхом надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань про витребовування доказів та пояснень по суті позовних вимог. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та дала пояснення фактично встановлені матеріалами справи, вказала на той факт, що за життя орендодавця при укладенні попереднього договору оренди розрахунки проводилися готівкою, оскільки відповідач та померлий [PERSON] проживали в одному селі, знали один одного та писали розписки про отримання грошових коштів. Після смерті [PERSON] відповідач жодного разу не підійшов до позивачки та не поцікавився, яким чином проводити розрахунок, хоча така нагода була неодноразово, бо протягом тривалого часу його дружина судилась з позивачем щодо вказаної земельної ділянки, з червня 2020 року [PERSON] був обізнаний по фактичного нового власника земельної ділянки. Додала, що про існування договору оренди з [PERSON] дізналась лише під час судових засідань, які ініціювала дружина відповідача. Зазначила, що позивачка наміру вимагати сплати орендної плати не мала, хотіла розірвати договір через негативні чотири роки судових тяжб з відповідачем щодо вказаної земельної ділянки, якою весь цей час користувався відповідач. Позивачка в судовому засіданні підтвердила вимоги викладені в позовній заяві, зазначила, що не має жодних відкритих банківських рахунків, працює продавцем у магазині, отримує заробітну плату та розраховується лише готівкою. Додала, що чоловік отримував кошти за оренду землі готівкою. З червня 2020 року відповідачу було відомо хто є власником земельної ділянки, але окрім судитись з нею, останні не вживали заходів щоб оплатити оренду землі, навіть за той час коли діяли умови договору укладені з її покійним чоловіком. Зазначила, що [PERSON] мав можливість зробити поштовий переказ на її ім`я, проте цього не зробив. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати в частині витрат на правову допомогу. Зазначив про безпідставне звернення позивача до суду, оскільки відсутні докази про порушення її права, з чого вбачається відсутність системності в розумінні ст. 141 Земельного кодексу України. Вказував на те, що відповідач не мав банківських реквізитів для сплати оренди, бо позивачем не виконані умови ст. 148 Земельного кодексу, відповідач, як орендар, не був повідомлений про факт переходу права власності на земельну ділянку, та не надано інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору. У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу суду, що копію позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження він не отримував, а про пред`явлений до нього позову випадково дізнався із сайту "Судова влада" на початку січня 2025 року. З даними доводами позивача відповідач не погоджується, зазначає що вони не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки 01 жовтня 2019 року між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем [PERSON] укладено Договір оренди землі № б/н щодо належної йому на праві власності земельної ділянки площею 5,2550 га (кадастровий номер 1221087000:01:047:0302), який був зареєстрований в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно 01.10.2019 року, номер запису про інше речове право: 33528853. Представником відповідача вказано, що за свого життя Орендодавець [PERSON] банківських реквізитів для перерахування орендної плати за 2019 рік (3 місяці) не надав, у зв`язку з чим орендна плата виплачена не була, а за 2020 рік та наступні роки, у зв`язку з його смертю також не виплачувалася. В свою чергу позивач у відповіді на відзив наводить положення закону, які регулюють спірні відносини, якими в свою чергу унормовано, що підставою для розірвання договору оренди є систематична (два і більше випадків) несплата орендної платні, передбаченою договором. У запереченні на відповідь на відзив представником відповідача вказано, що доводи позивача які викладені у відповіді на відзив стосовно обґрунтованості заявленого позову та наявності підстав для його задоволення є необґрунтованими, не спростовують доводів відповідача про відсутність порушень прав позивача як нового орендодавця за договором, та не доводять факту вчинення позивачем дій визначених законом, як правонаступника Орендодавця. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач 09.09.2024 отримала Свідоцтво на право на спадщину, видане державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Галяткіною В.О., що видано на спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 5,2550 га, кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Верхньодніпровська міська рада Кам`янського району Дніпропетровської області. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 099236, виданого на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 195-р., що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, видане 14 січня 2005 року Верхньодніпровською райдержадміністрацією. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав від 07 лютого 2024 року, сформованого державним реєстратором Відділу державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області Меняйло Т.С., 01 жовтня 2019 року державним реєстратором Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Збаранською Н.Ю. зареєстровано договір оренди землі б/н. Згідно з п. 1. Договору оренди землі б/н від 01 жовтня 2019 року, орендодавець [PERSON] надає, а орендодар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1221087000:01:047:0302. Згідно з п. 8 договір укладено на 49 років. Умови орендної плати визначено пунктами 8 - 14 Договору оренди землі. За умовами п. 35 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Договір оренди землі б/н містить реквізити сторін, де вказано дані орендодавця як [PERSON] , паспорт громадянина України [NUMBER] виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області від 20.02.2012, тоді як матеріали справи містять копію паспорта громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , виданого 27.08.2018 на ім`я [PERSON] , тобто до укладення вищезазначеного договору. Відповідно до довідки № 1201.4.1-21948/1201.4-23 від 20.11.2023 надісланої на вимогу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області (суддя Ілюшик І.О.), [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Мишурін Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 27 серпня 2018 року документований паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] (орган видачі - 1243), у зв`язку зі зміною прізвища з « [PERSON] » на підставі паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 20.02.2012 Верхньодніпровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. На адресу відповідача позивачем направлялося письмове повідомлення про розірвання договору оренди землі де зазначалося, про надання терміну після отримання цього повідомлення у продовж 20 діб для підписання долученої до повідомлення Додаткової Угоди щодо звільнення земельної ділянки від його посівів. За приписами\~ст.\~148\~Земельного Кодексу\~України особа,\~яка набула\~право власності\~на земельну\~ділянку,\~протягом одного\~місяця з\~дня набуття\~права власності\~на неї\~зобов`язана повідомити\~про це\~її користувачів\~із зазначенням: кадастрового\~номера (за\~наявності),\~місця розташування\~та площі\~земельної ділянки; найменування\~(для\~юридичних осіб),\~прізвища,\~ім`я,\~по батькові\~(для\~фізичних осіб)\~нового власника; місця\~проживання (знаходження)\~нового власника,\~його поштової\~адреси; платіжних\~реквізитів (у\~разі,\~якщо законом\~або договором\~передбачена плата\~за користування\~земельною ділянкою\~у грошовій\~формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Відповідно до положень статті 148-1 Земельного кодексу України, законодавством не встановлено типової форми повідомлення про перехід прав та обов`язків до спадкоємців орендодавця або інших повідомлень, передбачених зазначеною нормою. Отже, суд погоджується з доводами представника позивача, що направлення такого повідомлення у довільній письмовій формі є правомірним. Крім того звертає увагу, що відповідачу було достеменно відомо про те, що [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки дружина останнього зверталась до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] інших спадкоємців не було. Саме через судові процеси з родиною відповідача позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку лише у 2024 році. Згідно зі ст. 35 «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»). Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондуєтеся з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У статтях 21, 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до положень статті\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті\~537 ЦК України\~боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору виконати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря. Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. У відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечується факт несплати грошових коштів за договором як [PERSON] так і його дружині (позивачу по справі). Таким чином, суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо несплати у зв`язку з ненаданням орендодавцем реквізитів, оскільки до смерті орендодавця після фактичного укладення договору минуло вісім місяців. А отже сторони мали час узгодили шляхи виконання договору в частині обов`язкової оплати оренди земельної ділянки, що встановлено, зокрема, пунктами 9-14, 30 Договору б/н від 01 жовтня 2019 року. Крім того, поведінка відповідача після отримання позовної заяви та висловленої думки позивачки щодо можливості здійснення поштового переказу на її ім`я залишились поза увагою представника відповідача, що свідчить про не бажання здійснити оплату за користування земельною ділянкою. Доводи представника позивача, про те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору є дані, що дозволяють однозначно визначити сторону правочину, тому неправильне зазначення прізвища, імені та по батькові орендодавця як власника земельної ділянки позбавляє можливості встановити, кому саме належить волевиявлення на укладення договору є безпідставними з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода За приписами ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами\~договору оренди\~землі є: об`єкт\~оренди (кадастровий\~номер,\~місце розташування\~та розмір\~земельної ділянки); дата\~укладення та\~строк дії\~договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином помилка при написанні прізвища покійного чоловіка позивача як « [PERSON] » не є істотною та додатковою підставою для розірвання договору оренди, оскільки інших даних таких як номер платника податку, кадастровий номер земельної ділянки достатньо для ідентифікації сторони в договорі. Разом з цим, позивачка зазначаючи в судовому засіданні про те, що підпис у договорі оренди виконано не її чоловіком, обираючи спосіб захисту, не ставить перед судом вимоги щодо визнання договору не укладеним. За приписами ст. 25 «Про оренду землі» орендар земельної\~ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. Згідно з п. д ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Сам факт\~систематичного порушення\~договору оренди\~земельної ділянки\~щодо сплати\~орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 479/1073/18-ц. Верховний Суд\~зазначив,\~що сплата\~орендної плати\~є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 р. у справі № 918/391/23. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Позивач, як на підставу задоволення позову в частині розірвання договору оренди, посилається на те, що відповідачем систематично у період часу з 2019 року до 2024 року не сплачується орендна плата у грошовій формі, сам факт чого не заперечується представником відповідача. У постанові ВП від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) Верховний Суд роз`яснив, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначає, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Наслідки припинення або розірвання договору оренди землі визначені у\~статті 34 Закону України «Про оренду землі». Так, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За період з 01.10.2019 по 06.12.2024 (на день подачі позовної заяви) позивач нарахував 18158 грн орендної плати за шість років та відповідно пеню за прострочення останньої у розмірі 5681 грн. 24 коп. Як уже встановлено судом, з урахуванням положень п. 11 Договору, строк сплати орендної плати за кожен місяць із визначеного позивачем періоду наразі сплив. Однак, дослідивши розрахунок за прострочення зобов`язання, наданий позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем не правильно здійснено нарахування пені. Пунктом п. 14 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. Отже, 0,1 % * 1796 днів прострочення * 3026,35 грн. = 5435 грн. 32 коп., тому саме такий розмір нарахованої пені підлягає стягненню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди б/н від 01 жовтня 2019 року та стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за землю відповідно до договору оренди землі від 01 жовтня 2019 року у сумі 18158\~ грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2398 грн. 18 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, відповідачем не заперечується. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Враховуючи вимоги ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України,\~те,\~що розмір\~витрат позивача\~на оплату\~послуг адвоката\~співмірний із\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, відсутність клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 30000 грн. Враховуючи вищезазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу, вимог щодо зменшення яких відповідачем заявлялось. Водночас, враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, у стягненні з позивача витрат на професійну правову допомогу понесених відповідачем слід відмовити.

Outcome: partial