Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

19.09.2025 представником заявника адвокатом Коломійцем І.О. подано до Вишгородського районного суду Київської області вказану вище заяву, у якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем його батьком, [PERSON] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.04.2023. Родинні відносини між заявником та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] від 03.07.1972. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою, 3/4 частини квартири [ADDRESS] , а також низку земельних ділянок із кадастровими номерами, зазначеними у правовстановлюючих документах, копії яких додано до заяви. Заявник звернувся до Вишгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Постановою державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори № 997/02-31 від 28.08.2025 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують факт її прийняття. Представник заявника зазначив, що у зв`язку з тим, що заявник фактично постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вів із ним спільне господарство, утримував домоволодіння та доглядав за батьком, він вважав, що спадщину прийняв, а подання окремої заяви нотаріусу не є обов`язковим. Метою звернення до суду є встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем для подальшого оформлення спадкових прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.09.2025 заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження з призначенням судового засідання на 18.11.2025 о 10:30, про що повідомлено учасників провадження. Крім цього, вказаною ухвалою суду, задоволено клопотання заявника про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] . У призначене судове засідання з`явилися заявник, представник заявника та свідки. Представник заінтересованої особи Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області не з`явився, при цьому, до суду надійшло клопотання про розгляд справи буз участі представника Димерської селищної ради на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представника заінтересованої особи, суд врахував відсутність заперечень у заявника та його представника, а також заяву/клопотання Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Коломієць І.О. заявлені вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у заяві, просили їх задовольнити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою заявника та його покійного батька. Вона знає родину [PERSON] багато років, спілкувалася з ними як з сусідами. З її слів, [PERSON] проживав у житловому будинку [ADDRESS] , який належав йому. Починаючи з 2019 року разом з ним постійно проживав його син [PERSON] . Свідок зазначила, що саме [PERSON] доглядав за батьком, особливо в останні роки його життя, допомагав по господарству. Свідок також зазначила, що у вказаному будинку проживає [PERSON] , який є онуком дружини батька заявника, яка також померла, та особою з інвалідністю з дитинства. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона також багато років знає [PERSON] та його сина [PERSON] . Свідок підтвердила, що [PERSON] до дня смерті проживав у будинку [ADDRESS] , раніше Жовтнева, а з ним постійно проживав його син [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення Заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.07.1972 (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.04.2023, [PERSON] помер [INFO] у віці 81 року (а.с. 9). Згідно із свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 18.08.2008 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20599890 від 16.10.2008 за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 28, 29). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 782 від 29.08.2019, [PERSON] , після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкував 3/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179151421 від 29.08.2019 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 211265 від 18.11.2009 [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2481 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221882401:07:2910001, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Також, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 785069 від 23.03.2006 [PERSON] на праві власності належали наступні земельні ділянки: площею 1,1201 га, кадастровий номер 32 218 875 00 05 144 0065; площею 0,1563 га, кадастровий номер 32 218 875 00 04 013 0261; площею 0,0773 га, кадастровий номер 32 218 875 00 06 116 0301; площею 0,0544 га, кадастровий номер 32 218 875 00 05 050 0393 (а.с. 33). Згідно з будинковою книгою житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] був зареєстрований у зазначеному будинку разом з [PERSON] , який не є спадкоємцем за законом (а.с. 19-22, 51-58). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №363/2489/19 [PERSON] визнаний недієздатним, що також підтверджує, що він не здійснював ведення спільного господарства зі спадкодавцем, не є спадкоємцем за законом (а.с. 21-26). Актом № 99/20.08.2025 про фактичне проживання та довідкою № 49 від 22.08.2025, виданими Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, підтверджено, що [PERSON] був зареєстрований і фактично проживав у житловому будинку [ADDRESS] до дня своєї смерті [INFO] . У зазначеному будинку разом із ним фактично проживав його син [PERSON] , який вів зі спадкодавцем спільне господарство (а.с.17). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №82353088 від 28.08.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджує факт відсутності оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (а.с. 16). Постановою державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори №997/02-31 від 28.08.2025 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини (а.с. 27). Із наданих копій свідоцтв про смерть убачається, що дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO] , а брат спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12161218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування є переходом прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У пункті 23 вказаної Постанови роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні спадщини з підстав відсутності документів, які підтверджують постійне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення такого факту. Відповідно до положень частин першої та шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Факти, що мають юридичне значення і встановлюються судом перелічені у частині першій статті 315 ЦПК України, проте такий перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). За змістом частини другої 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані письмові докази у сукупності з узгодженими між собою та послідовними показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, а саме надає можливість оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку як спадкоємцю, який вважається таким, що прийняв спадщину внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не пов`язане з вирішенням спору про право цивільне. Іншого порядку підтвердження цього факту закон не встановлює. Підстав не приймати до уваги надані заявником документи, а також показання свідків, суд не вбачає, докази є взаємно узгодженими, логічними, не спростовані іншими належними та допустимими доказами. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved