Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

22.08.2025 року до суду надійшов позов [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Окружної прокуратури м. Миколаєва про відшкодування шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] 14.12.2022 року було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 436-2 КК України. 23.02.2023 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України. 27.09.2024 року [PERSON] вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №22022150000000888 від 18.06.2022 року за обвинуваченням у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 435-1 КК України. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва 07.10.2024 року [PERSON] визнано невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 435-1 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2025 року апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва залишено без задоволення. Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 року залишено без змін. Таким чином, [PERSON] незаконно перебувала під слідством та судом, внаслідок чого їй завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних і психічних стражданнях у зв`язку з суттєвим погіршенням її становища, приниження честі та гідності. Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 05.09.2025 року від [PERSON] надійшла заява, в якій зазначає, що Окружна прокуратура міста Миколаєва є неналежним відповідачем по справі. 09.09.2025 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що позивачем помилково зазначено Державну казначейську служби України відповідачем. Крім того, недостатнім є факт лише самої наявності виправдувального вироку щодо обвинуваченого для безумовного виникнення права на відшкодування шкоди. Необхідна ще й консультація незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду. Позивач не визначає характер завданої шкоди, яку має відшкодувати держава. Розмір шкоди 244800 грн є необґрунтованим, недоведеним сам факт її наявності. Розмір моральної шкоди, який міг бути відшкодований має становити час перебування під слідством та судом з 14.12.2022 року по 08.04.2025 року у розмірі 43200 грн. Щодо витрат на правову допомогу у загальній сумі 70000 грн. надану адвокатом Горбенко Ю.М. не наведено розрахунків за надані послуги, не надано копію договору про надання правничої допомоги, а прибуткові касові ордери містять посилання на договір від іншої дати, ніж договір визначений у актах виконаних послуг. Крім того, відшкодування витрат на правову допомогу наданих адвокатом Гриненко Т.В. у розмірі 20000 грн., також не наведено розрахунків за надані послуги, не надано копію договору про надання правничої допомоги. Справа, що перебуває на розгляді є нескладною, не потребує глибокого аналізу норм права,, побудови спеціальної юридичної логіки та оригінальних правових конструкцій, тому сума у 20000 грн. не є співмірною, необхідною та розумною. 12.09.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів по справі. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2025 року замінено відповідача з Окружної прокуратури м. Миколаєва на Миколаївську обласну прокуратуру та закрито підготовче провадження призначено справу до розгляду по суті. 11.11.2025 року від Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач має довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Ззаначає, що витрати на прввову допомогу мають бути документально підтвердженими та доведеними. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, щодо позовної вимоги [PERSON] про необхідність повернення вилучених предметів в якості речових доказів слід зазначити, що питання про повернення речових доказів вирішено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024, який підтверджено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2025. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання було повідомлено належним чином. Представник позивача Гриненко ТВ. В судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву. Прокурор Добрікова І.В. в судовому засідання просила відмовити у задоволені позовної заяви з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України в відзиві просила розглядати справу за її відсутності, в задоволені позовних вимог відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.12.2022 року повідомлено [PERSON] про підозру у вичинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2022 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати житло з 21:00 до 08:00 год. 22.02.2023 року старшим слідчим СВ Миколаївського РУП Соловей О.А. винесено постанову про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 436-2 КК України на ч. 1 ст. 436-2 КК України. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 року [PERSON] визнано невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 435-1 КК України. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2025 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 року відносно [PERSON] залишено без змін. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що є мінімальним розміром, який відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). У справі, яка є предметом розгляду, судом встановлено, що [PERSON] перебувала під слідством та судом з 14.12.2022 року (з дати повідомлення про підозру) по 08.04.2025 (по дату постановлення ухвали Миколаївського апеляційного суду), тобто 27 місяць та 26 днів. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу безперечно заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі виправдувального вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 року, залишеного без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2025 року. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи неналежне поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Мінімальний розмір моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням особи під слідством і судом повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної на час ухвалення судового рішення, йдеться також у висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 04.08.2021 у справі №401/2949/19. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007). Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 8000 гривень. Виходячи з часу, протягом якого позивач перебував під слідством та судом - з 14.12.2022 по 08.04.2025, що становить 27 місяць 26 днів, гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 222 933 грн. = (8000*27+6933). Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 222933 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи. При цьому такий розмір моральної шкоди, який є гарантованим мінімальним розміром моральної шкоди станом на 2025 рік, судом визначено відповідно до вимог виваженості та поміркованості, розумності та достатності, глибину моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, обмеження вільного його пересування, які в сукупності безумовно свідчать про наявність душевних хвилювань, що зумовили порушення, в тому числі, звичного способу життя, яких зазнав позивач, їх тривалість. Вказаний розмір грошової компенсації заподіяної моральної шкоди не призведе до певного надмірного збагачення позивача. Також, суд враховує, що позивач та його представник не надали суду належні і допустимі докази на підтвердження факту настання тяжких для позивача наслідків у зв`язку з тривалим за часом його перебуванням під слідством, судом та на підтвердження розмірів моральної шкоди у більшому розмірі, ніж той, який було визначено судом. Крім того суд звертає увагу на те, що позивач не ставив жодних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22, де зазначено, що «доводи касаційної скарги про те, що розмір відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі 1600 грн., яка визначена Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» Верховний Суд відхиляє, оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни до статті 13 Закону № 266/94-ВР законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України», отже розрахункова величина грошової суми у розмірі 1600 грн не може бути застосована до спірних правовідносин.» З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідачів про те, що при визначенні розміру компенсації моральної шкоди необхідно виходити із грошової суми у розмірі 1600 грн., що визначена ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік». Щодо позовних вимог про повернення речових доказів, суд зазначає, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 року питання повернення речових доказів було вирішено, а саме: Речові докази у кримінальному провадженні мобільний телефон марки «HUAWEI», золотистого кольору ІМЕІ 1: [NUMBER] , ІМЕІ 2: [NUMBER] , з картою мобільного оператора «Lifcell», поміщений до сейф-пакету № [NUMBER] ; комп`ютер марки «Lenovo», чорного кольору, серійний номер [NUMBER] , поміщений до сейф-пакету №WAR1771100, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів МРУП ГУНП у Миколаївській області повернути власнику. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне: Відповідно до ст.ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема, тим, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, він зазнав витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні. Так, згідно з п. 3 ст. 3 Закону громадянинові відшкодовуються судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження правової допомоги у кримінальному провадженню наданої адвокатом Горбенко Ю.М., суду надано докази: акт виконаних послуг №1 від 05.11.2024 року до Договору про надання правничої допомоги №1 від 18.01.2022 року, акт виконаних послуг до Договору про надання правничої допомоги №1 від 18.01.2022 року від 20.11.2024 року , квитанція до прибуткового касового ордера №163 від 18.01.2023 року на суму 50000 грн., підстава Договір №1 від 18.01.2023 року, квитанція до прибуткового касового ордера №205 від 20.11.2024 року на суму 20000 грн., підстава договір №1. На думку суду, враховуючи критерії розумності розміру таких витрат, конкретні обставин справи кримінальної справи та її складності, визначений адвокатом розмір гонорару відповідає принципу співмірності, розумність та обґрунтованості. Визначення поняття судових витрат наведено у статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, правову допомогу позивачеві надавала адвокат Гриненко Т.В., що підтверджується ордером на надання правової допомоги від 10.07.2025 року, актом виконаних послуг від 20.08.2025 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №528 від 10.06.2025 року на суму 20000 грн. Таким чином, матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 20000 грн. Надавши оцінку доводам сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази суд, з врахуванням доводів наведених вище, робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial