Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідачка-2, [PERSON] ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іценко Оксани Григорівни (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус КМНО Іценко О.Г.), [PERSON] (далі - третя особа-2, [PERSON] ), у якому просила: розірвати договір довічного утримання, укладений 23 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом КМНО Іценко О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2910 та скасувати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна (заборона на нерухоме майно), накладеного приватним нотаріусом КМНО Іценко О.Г.; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який посвічений приватним нотаріусом КМНО Іценко О.Г., про що в реєстрі зроблено запис № 2910. Відповідно до умов договору довічного утримання, позивачка передала у власність 2/3 частки квартири [ADDRESS] , та взамін чого [PERSON] зобов`язувався утримувати позивачку, забезпечуючи одягом, лікарськими засобами, необхідною допомогою, доглядом. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] про прийняття спадщини, до складу якої увійшли 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що є предметом договору довічного утримання від 23 жовтня 2018 року, звернулися - дружина померлого [PERSON] , дочка померлого [PERSON] згідно заповіту та син померлого [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Так, спадкоємці померлого [PERSON] не виконують умов договору довічного утримання, смерть [PERSON] не припиняє її договору, тому позивачка звернулась до суду з цим позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 21 листопада 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 06 березня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 21 травня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 10 вересня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 16 жовтня 2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 листопада 2025 року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] щодо задоволення вимог позову заперечував у повному обсязі. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] при розгляді справи поклалась на розсуд суду. Треті особи в судове засідання на з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки не повідомили. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Суд установив, що 23 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який посвічений приватним нотаріусом КМНО Іценко О.Г., про що в реєстрі зроблено запис № 2910. За умовами зазначеного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Як сторони домовились та визначили у пункті 9 Договору, [PERSON] зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , забезпечуючи харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідною допомогою, доглядом. Сторони домовились, що утримання, у тому числі, забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, у тому числі, забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 2 500 грн на місяць. Сторони погодились на умови договору, про що свідчить їх підпис. Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іценко О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2910. Крім того, приватний нотаріус КМНО Іценко О.Г. наклала заборону на відчуження квартири. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , повторно виданим Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до пункту 16 договору довічного утримання, у разі смерті набувача, обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейдуть відчужені 2/3 частини квартири. Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, до складу якої увійшли 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що є предметом договору довічного утримання від 23 жовтня 2018 року, звернулися - дружина померлого [PERSON] , дочка померлого - [PERSON] за заповітом та син померлого - [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Відповідно до статті 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. При зверненні до суду з позовом [PERSON] зазначала, що зобов`язання за договором довічного утримання не виконуються спадкоємцями [PERSON] , що було підтверджено її особистими поясненнями в судовому засіданні. Згідно із статтею 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або належним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Водночас, стаття 757 ЦК України визначає, що у разі смерті набувача, обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тобто, законодавець покладає обов`язок доказування на сторони у справі і суд позбавлений можливості у даному випадку з власної ініціативи витребовувати будь-які докази. В силу положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо виконання відповідачами умов договору довічного утримання як спадкоємців набувача. Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за договором довічного утримання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору довічного утримання підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачкою вимог про визнання права власності на частину вищевказаної квартири та скасування заборони відчуження квартири слід зазначити наступне. Стаття 756 ЦК України визначає, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Частина третя статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень» передбачає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстраціє. Припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Таким чином, оскільки розірвання договору довічного утримання є підставою для повернення права власності на квартиру позивачці та підставою для припинення обтяження, у той же час не передбачено скасування записів в реєстрі речових прав, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial