Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

В березні 2025 року до Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3215707, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі - 15 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. 13 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № ККЛУ-13092023, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема й за договором від 14 жовтня 2022 року № 3215707. Відповідач свої зобов`язання, які встановленні кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, яку відповідач добровільно не повертає. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути заборгованість у загальному розмірі 99 166,91 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року справу направлено для розгляду за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва [а.с. 108]. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 травня 2025 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 09 травня 2025 року [а.с. 114-115]. Ухвалою від 21 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами [а.с. 124-126]. 15 вересня 2025 року в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Шелудько Оксана Олександрівна у відзиві вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують підписання відповідачем договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, перерахування коштів відповідачу згідно цього договору. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Оскільки не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення. Вказує, що при оформленні кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування. . Тому в позові просить відмовити в повному обсязі [а.с. 135-146]. У додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що відповідач здійснив волевиявлення на укладення кредитного договору № 3215707 від 14 жовтня 2022 року шляхом направлення відповіді про прийняття пропозиції, підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Підписання договору підтверджує ознайомлення відповідача з правилами надання коштів у позику. Договір укладено в електронній формі, що відповідно до законодавства прирівнюється до письмової форми правочину [а.с. 150-158]. Представник позивача просив суд витребувати докази, які підтверджують перерахування 14 жовтня 2022 року первинним кредитором на рахунок [PERSON] коштів у сумі 15 000,00 грн [а.с. 159-160]. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору та наявною заборгованістю, представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» інформацію, що становить банківську таємницю, зокрема: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] (рнокпп [NUMBER] ), чи була успішною транзакція здійснена 14 жовтня 2022 року на банківську карту № [NUMBER] в сумі 15 000,00 грн, якщо так, чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] , чи проводилася верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] [а.с. 162-164]. 18 листопада 2025 року від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла відповідь на ухвалу суду від 11 вересня 2025 року. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи убачається, що 14 жовтня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3215707 [а.с. 32-55]. Укладення договору відбулося шляхом накладення позичальником електронного цифрового підпису з ідентифікатором «Р883». Згідно з довідкою про ідентифікацію, вказаний електронний підпис було надіслано [PERSON] 14 жовтня 2022 року о 09:38 на номер телефону [NUMBER] , який був зазначений ним у заяві на отримання кредиту [а.с. 75]. Відповідно до умов вказаного договору товариство надало відповідачу кредит в розмірі 15 000,00 грн. У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором. Згідно із п. 1.1. Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3215707, Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства. Відповідно до п. 1.3. Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3215707, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Зазначений Кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. У період з 28 червня 2023 року по 26 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено п`ять додаткових договорів, що передбачають прощення (анулювання) заборгованості за Договором № 3215707 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме від 28 червня 2023 року, 04 липня 2023 року, 10 липня 2023 року, 18 липня 2023 року та 26 липня 2023 року [а.с. 52-61]. На підтвердження позовних вимог, суду надано копію Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3215707 від 14 жовтня 2022 року [а.с. 32-49], Додаток № 1 від 13 листопада 2022 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3215707 від 14 жовтня 2022 року [а.с. 50], розрахунок заборгованості, Паспорт споживчого кредиту [а.с. 28-31], довідку про ідентифікацію [а.с. 76], додаткові договори про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3215707 про надання коштів на умовах споживчого кредиту [а.с. 52-61], лист-підтвердження Товариством з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» № 20240304-1492 від 04 березня 2024 року про перерахування коштів на платіжну карту відповідача [а.с. 77]. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до пункту 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зі змісту відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» встановлено, що на ім?я « [PERSON] » в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 14 жовтня 2025 року здійснено переказ коштів у сумі 15 000,00 грн [а.с. 168]. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за договором у строк, визначений договором. 13 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги № ККЛУ-13092023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає права вимоги до боржників [а.с. 78-85]. Відповідно до вказаного Договору та на підставі положень статті 512 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги щодо грошових зобов`язань осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», зокрема щодо [PERSON] за Кредитним договором № 3215707 від 14 жовтня 2022 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 13 вересня 2023 року до договору відступлення прав вимоги № ККЛУ-13092023 від 13 вересня 2023 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, на загальну суму 99 166,91 грн, з яких: 15 000,00 грн - сума виданого кредиту; 84 166,92 грн - залишок по відсотках [а.с. 86]. 14 лютого 2025 року позивач направив на адресу відповідача, зазначену у кредитному договорі письмову претензію (вих. № С1587) щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав [а.с. 89]. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит від 14 жовтня 2022 року № 3215707 у розмірі 99 166,91 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається із матеріалів справи, між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року [а.с. 97], складено детальний опис наданих послуг від 10 лютого 2025 року [а.с. 99], видано ордер на представництво інтересів позивача від 01 березня 2024 року [а.с.102], на підставі яких вартість надання правової допомоги (надання усної консультації з вивченням документів, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складання позовної заяви та подання її до суду), склала 5 000,00 грн. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн є реальними та розумними, а відтак підлягають відшкодуванню відповідачем. З огляду на результат розгляду справи, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved