Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" в особі представника Романенко М.Е. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 10.06.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту № 102159935. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов Кредитного Договору № 102159935 від 10.06.2021 року. Таким чином, Відповідач уклав Договір про споживчий кредит №№ 102159935 від 10.06.2021 року з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 6000 гривень. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 30.09.2021 року відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення права вимоги №09Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 102159935 від 10.06.2021року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 23472 гривень, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000 гривень; заборгованість за відсотками становить 17472 гривень; заборгованість за комісійними винагородами становить 600 гривень. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 23472 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривні, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду в електронний кабінет. У судове засідання не з`явився, проте через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином як шляхом надіслання судового виклику за місцем його проживання, електронного виклику на адресу електронної пошти та і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-ресурсі судової влади. У судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а враховуючи, що належним чином повідомлена відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, суд, виходячи з положень ст.281 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення, як за правилами загального, так і спрощеного позовного провадження, вважає доцільним ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. [PERSON] 10.06.2021 року на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») подав анкету-заву на кредит № 102159935. Згідно договору про споживчий кредит № 102159935 від 10.06.2021 року ТОВ "Мілоан" зобов`язалося на умовах визначених цим договором надати [PERSON] грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 6000 гривень строком на 15 днів з 10.06.2021 року до 25.06.2021 року. Додатками до вказаного договору є Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, відповідно до яких кредит складає 6000,00 гривень, комісія за надання кредиту - 600 гривень, загальні витрати за кредитом 1500 гривень, орієнтовна загальна вартість кредиту 7500 гривень, реальна річна процентна ставка 21,076 відсотків річних. Відповідно до копії платіжного доручення № 28588323 від 10.06.2021 ТОВ "Мілоан" перерахувало [PERSON] 6000 гривень згідно договору № 102159935. Відповідно до договору факторингу №09Т від 30.09.2021 ТОВ "Мілоан" зобов`язується відступити ТОВ "Діджи Фінанс" Права Вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ "Діджи Фінанс" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Мілоан" за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до копій платіжних інструкції ТОВ "Діджи Фінанс" на рахунок ТОВ "Мілоан" згідно договору факторингу №09Т від 30.09.2021 перераховувались грошові кошти на виконання умов цього договору. Згідно копії витягу з Додатку до договору факторингу №09Т від 30.09.2021 року залишок боргу на момент відступлення прав вимоги по кредитному договору № 102159935 від 10.06.2021 року становить 23472 гривень, з яких сума заборгованості за тілом 5400 гривень; сума заборгованості за відсотками 17472 гривень; сума заборгованості за комісією 600 гривень. Ця сума заборгованості зазначена і у копії розрахунку заборгованості за вказаним договором. Відповідачу було надіслано досудову вимогу від 25.07.2025 року про погашення кредитної заборгованості. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 102159935 від 10.06.2021 року, яка становить 23472 гривень, з яких сума заборгованості за тілом 5400 гривень; сума заборгованості за відсотками 17472 гривень; сума заборгованості за комісією 600 гривень. Відповідачем [PERSON] розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявність заборгованості та її розмір, суду не надано. На час розгляду справи судом відповідачем не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку. Приймаючи до уваги вищевикладене, що відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання, суд позовні вимоги задовольняє і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором 102159935 від 10.06.2021 року в розмірі 23472 грн. Згідно із наданою до суду квитанцією про сплату №102159935 від 05.09.2025 року ТОВ "Діджи Фінанс" було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову в сумі 2422,40 гривень. З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2025 між ТОВ "Діджи Фінанс" та ФОП [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 01-05/05, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Крім того, додатковою угодою №1049 від 31.07.2025 року до Договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025 року предмет договору розширили та доповнили пунктом змісту, щодо представництва у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Відповідно до Детального опису робіт, виконаних [PERSON] , необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, Кубрак О. надав послуги на суму 5000,00 гривень. Вирішуючи позовні вимоги у частині відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Так, у справі № 755/9215/15 Верховний Суд вказав: «Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню». Тобто, суд вправі зменшити розмір відшкодування правничої допомоги у разі несправедливості (необґрунтованості) такої вимоги або і взагалі відмовити у такому відшкодуванні (якщо у таких витратах відсутня необхідність). Тому, враховуючи складність вказаної справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, а також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Діджи Фінанс", то вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідно до яких у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст.526, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial