Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства позовом, в якому просить витребувати у [PERSON] та передати [PERSON] належні йому на праві власності земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0015, яка розташована на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва; земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0022, яка розташована на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва. Земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0023, яка розташована на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва. Стягнути з відповідача судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0015, земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0022, земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0023, які розташовані на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, припинено право власності позивача на вказані земельні ділянки. У судові засідання по вказаній справі позивач не викликався, про час та місце розгляду справи не повідомлявся, участь у справі від імені [PERSON] представляла особа, без належним чином посвідченої довіреності, судове рішення ухвалене при неповному з`ясуванні, недоведеності обставин, що мають значення для справи. Дізнавшись про наявність вказаного рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу. 10.11.2022 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, позовні вимоги щодо припинення права власності на земельні ділянки залишено без задоволення. Також, у 2021 року позивач дізнався про те, що земельні ділянки у 2017 році були зареєстровані на праві власності за [PERSON] . Позивач зазначає, що жодних договорів, які б надавали право володіння вказаними ділянками відповідачу, позивач не укладав. Земельні ділянки вибули із власності позивача поза його волею, шляхом вчинення неправомірних дій третіми особами. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (т. 1 а.с. 62-63). В установлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі (т. 1 а.с.91). 25.04.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що 24.03.2017 році він придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0015, земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0022, земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0023, які розташовані на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва. На момент укладення договорів купівлі-продажу, жодних відкритих судових спорів з приводу вказаного нерухомого майна не було, земельні ділянки під забороною, арештом не перебували, продавець була власником спірних земельних ділянок. Відповідач є добросовісним набувачем та покупцем спірних земельних ділянок, в передбачений чинним законодавством спосіб придбав їх та сплатив відповідні податки. На момент звернення з апеляційною скаргою позивача до Одеського апеляційного суду у справі №522/15826/15-ц, [PERSON] не був власником земельних ділянок (т. 1 а.с. 104-115). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову (т. 1 а.с. 159-163). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову\~задоволено. Накладено арешт із забороною вчинення дій щодо поділу, об`єднанню, відчуженню земельних ділянок площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0015, земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0022, земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0023, які розташовані на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва (т. 1, а.с. 206-212). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2023 року заяву [PERSON] про виправлення описки, задоволено. Виправлено описку в ухвалі Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2023 року про забезпечення позову, допущену в кадастровому номері земельної ділянки (т. 1 а.с. 233-234). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про передачу справи до іншого суду, відмовлено (т. 2, а.с.60-62). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2023 року витребувано у Сектору № 2 відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області витяг з Державного земельного кадастру про земельні ділянки за кадастровими номерами 3221482100:03:007:0015, 3221482100:03:007:0022, 3221482100:03:007:0022 з усіма відомостями, внесеними до Поземельної книги про речові права на спірні земельні ділянки та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колодяжної А.В. належним чином засвідчені копії документів по вчиненню нотаріальних дій, а саме: щодо укладення договорів купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, реєстраційний №381, №382, №383 від 24.03.2017 року, укладених між [PERSON] , діючий на підставі довіреності та [PERSON] (т. 2 а.с. 74-75). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2024 року задоволено заяву представника [PERSON] Білоуса Г.М. про долучення доказів до матеріалів справи. Закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т. 3 а.с.36-38). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 3 а.с. 59). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2025 року задоволено заяву представника [PERSON] [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т 3 а.с. 82). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник [PERSON] адвокат Уланівський С.Є. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (т. 3 а.с. 102-103). [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (т. 3 а.с. 34, 53, 71, 100), заяв або клопотань з процесуальних питань до суду не направляли. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи поданий відповідачами відзив на позовну заяву, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення в судовому засіданні та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.03.2023 року, державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 3221482100:03:007:0022, 3221482100:03:007:0023, 3221482100:03:007:0015 здійснено 26.01.2015 року (т. 2 а.с. 122-133). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2015 року серії [NUMBER] , [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0022, яка розташована на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва (т. 1 а.с. 70). Також, 16.03.2015 року позивачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0015, яка розташована на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва (т. 1 а.с. 69). Відомості про право власності за позивачем на вказані земельні ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 71-72). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, було припинено право власності [PERSON] на земельні ділянки за адресою: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0022; площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482101:03:007:0023 (т. 1 а.с.28-32). Постановою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року скасовано в частині та прийнято нову постанову в цій частині про залишення без задоволення позовних вимог про припинення права власності [PERSON] на земельні ділянки за адресою: с. Діброва, Васильківського району,Київської області: площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0023; визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки за адресою: с. Діброва, Васильківського району, Київської області: площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0023; виділення [PERSON] із спільної сумісної власності частки та визнання за [PERSON] право власності на земельні ділянки за адресою: с. Діброва, Васильківського району, Київської області: площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0015; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0022; площею 0,25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0023 (т. 2 а.с. 9-20). Вказаною постановою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 року встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельні ділянки за адресою: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0015; площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0022; площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482101:03:007:0023 зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16.03.2015 року. 24.03.2017 року між [PERSON] , що діяв від імені громадянки Молдови [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) земельну ділянку кадастровий номер 3221482100:03:007:0022, загальною площею 0,2500 га, в тому числі за земельними угіддями: 0,2500 га під житловою забудовою одно- та двоповерховою, яка розташовна за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Діброва, і сплатив за неї 147\~600,00 грн. Земельна ділянка належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2016 року, укладеного з [PERSON] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №382 (т. 2 а.с. 83-84). Крім того, 24.03.2017 року [PERSON] , що діяв від імені громадянки Молдови [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) земельну ділянку кадастровий номер 3221482100:03:007:0023, загальною площею 0,2500 га, в тому числі за земельними угіддями: 0,2500 га рілля, що розташовна за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Діброва, і сплатив за неї 147\~600,00 грн. Земельна ділянка належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2016 року, укладеного з [PERSON] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №383 (т. 2 а.с. 130-132). Також, 24.03.2017 року між [PERSON] , що діяв від імені громадянки Молдови [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) земельну ділянку кадастровий номер 3221482100:03:007:0015, загальною площею 0,2500 га, в тому числі за земельними угіддями: 0,2500 га під житловою забудовою одно- та двоповерховою, яка розташовна за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Діброва, і сплатив за неї 147\~600,00 грн. Земельна ділянка належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2016 року, укладеного з [PERSON] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №381 (т. 2 а.с. 178-179). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав від 29.03.2023 [PERSON] є власником земельних ділянок кадастровий номер 3221482100:03:007:0022, 3221482100:03:007:0023, 3221482100:03:007:0015 з 24.03.2017 року (т. 1 а.с. 116-122). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Статтею 41 Конституції України\~визначено, що право приватної власності є непорушним. Правовий режим власності визначається виключно законами України (п.7\~ст.92 Конституції України). Відповідно до статей\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1\~ст. 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1\~ст. 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2\~ст. 328 ЦК України). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Згідно ч. 1\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1\~ст. 388 ЦК України, передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій\~він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 3\~ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Оскільки добросовісне набуття у розумінні\~ст. 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Статтею 330 ЦК України\~встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 3\~ст. 388 ЦК України\~є абсолютним та не передбачає винятків. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому\~ст. 400 ЦК України\~вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року в справі № 914/3224/16). Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені\~ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 року в справі № 752/13695/18). У постанові Верховного Суду від 27.09.2022 року у справі №910/3755/18 зазначено, що особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном». Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і\~388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів,\~\~що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року в справі № 183/1617/16). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 653/1096/16-ц). Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.1120 1 8 п. у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 р. у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 р. у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)]. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься тільки у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18). Як було встановлено судом, [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2015 належала земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0022, земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером: 3221482100:03:007:0015, які розташовані на території для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Діброва. Також, постановою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 року встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельні ділянки за адресою: с. Діброва Васильківського району Київської області: площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0015; площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482100:03:007:0022; площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221482101:03:007:0023 зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16.03.2015 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). 24.03.2017 року відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки було придбано усі три спірні земельні ділянки. Відомості про право власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] внесено до Державного реєстру речових прав від 29.03.2023 року. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки вибули з власності позивача поза його волею внаслідок незаконних дій третіх осіб. Позивач не укладав жодних договорів, які б надавали право володіння вказаними земельними ділянками відповідачу, а відтак таке нерухоме майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, тобто поза волею [PERSON] та з порушенням чинного законодавства. Суд вважає, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що позивач є належним власником земельних ділянок, право власності не припинялося внаслідок будь-яких законних дій, спірне майно незаконно вибуло з володіння позивача. Відповідачем не подано суду належних доказів на спростування вимог позивача, а тому суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4 964,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved