Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Москаленко М.С., яка діє на підставі довіреності №668 від 05.12.2024р., звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №24660-01/2024 від 17.01.2024р. в загальному розмірі 40 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 17.01.2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №24660-01/2024 в електронній формі, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 10\~000 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 40 000 грн. 24.05.2024р. між позивачем та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до позивача. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 24.10.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, в позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати у відсутність представника та, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом доставлення судової повістки до електронної скриньки (документ доставлений 24.10.2025р.), а шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно доказів, які надані позивачем до матеріалів справи, 17.01.2022р. між ТзОВ «Аванс Кредит» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №24660-01/2024 (далі Договір кредиту), який підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W0720 /а.с. 5-10/. Згідно умов вищевказаного договору позичальнику надається кредит в сумі 10\~000 грн. строком на 120 днів, тобто до 15.05.2024р., на умовах його повернення зі сплатою відсотків в розмірі 2,5% на добу та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 договору. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № [NUMBER] хх-хххх-6800 (п. 1.2, 1.4.1, 1.6 договору). Відповідно до Додатку №1 до Договору кредиту сторонами договору визначений графік платежів, в якому визначено порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, який узгоджується з умовами Договору кредиту, викладеними у п. 1.2, 1.4.1, 1.5, 3.1-3.4 /а.с. 8/. 17.01.2024р. кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. були перераховані на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 332663427, що стверджується листом-повідомленням iPay.ua від 08.07.2025р. /а.с. 11/. 24.05.2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №24052024 (далі Договір факторингу) згідно умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК» ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Аванс Кредит» /а.с. 14-19/. Того ж дня, 24.05.2024р. сторони Договору факторингу склали акт прийому-передачі реєстру боржників, відповідно до якого позивач прийняв Реєстр боржників і набув право грошової вимоги до переліку боржників, до складу яких входять і вимоги до [PERSON] , що ґрунтуються на умовах Договору кредиту №24660-01/2024 від 17.01.2024р., в загальній сумі 40 000 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основним боргом, 30 000 грн. заборгованість за відсотками /а.с. 19/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем був укладений Договір про надання фінансового кредиту №24660-01/2024 від 17.01.2024р. в електронній формі, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0720. На підставі такого договору відповідачем було отримано у кредит грошові кошти в сумі 10 000 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробив цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання фінансового кредиту №24660-01/2024 від 17.01.2024р. і він користувався кредитними коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним обчислюється заборгованість за даним договором в загальній сумі 40 000 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основним боргом, 30 000 грн. заборгованість за відсотками /а.с. 12/. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за основним боргом, проценти за користування кредитними коштами, що нараховані та обчислені за період з 17.01.2024р. по 15.05.2024р. (120 днів) за денною процентною ставкою 2,5%. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Аванс Кредит» за відповідачем обчислюється заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №24660-01/2024 від 17.01.2024р. в загальній сумі 40 000 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за основним боргом, 30000 грн. заборгованість за відсотками за період з 17.01.2024р. по 15.05.2024р. Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитування, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.2, 1.4.1, 1.5, 3.1-3.4 №24660-01/2024 від 17.01.2024р. Разом з тим, питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону №1734. На момент укладання відповідачем з ТОВ «Аванс Кредит» кредитного договору положеннями ч. 5 ст. 8 з врахуванням п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 (зі змінами в редакції згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023р., що набули чинності з 24.12.2023) було передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати наступні значення: в період часу з 24.12.2023р. по 21.04.2024р. (120 днів) 2,5%; 22.04.2024р. по 19.08.2024р. (120 днів) 1,5%; з 20.08.2024 р. 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, враховуючи що відповідна редакція ч. 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 була чинною на момент укладання Договору №24660-01/2024 від 17.01.2024р, то сторони мали враховувати відповідні законодавчі приписи, а відтак нарахування кредитором процентів за період з 22.04.2024р. по 15.05.2024р. (24 дні) за денною процентною ставкою 2,5% є неправомірним, оскільки суперечить відповідним положенням Закону №1734. З огляду на зазначене слід дійти висновку, що за Договором №24660-01/2024 кредитор має право на отримання від позичальника процентів за користування кредитом, які слід обчислювати за денною процентною ставкою 2,5% за період з 17.01.2024р. по 21.04.2024 (96 днів), що складає 24\~000грн. (10 000 грн. * 2,5% /100% * 96 днів), та за денною процентною ставкою 1,5% за період з 22.04.2024р. по 15.05.2024р. (24 дні), що складає 3\~600 грн. (10 000 грн. *1,5% / 100% * 24 дні). Таким чином, обґрунтованими та правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 10 000 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 27 600 грн. (24\~000 грн. + 3\~600 грн.). Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач, в порушення умов договору кредитні кошти не повернув, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором №24660-01/2024, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (основний борг) 10 000 грн. та заборгованості за процентами 27\~600 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 37 600 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028 грн. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення часткового, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2\~846,32 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 3\~028 грн. /сума плаченого судового збору/ х 94% /відсоток, на який задоволено позовні вимоги/ = 2\~846,32 грн.). На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial