Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

06.06.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №2095880361 від 15.02.2022 року в розмірі 19296,97 грн., з яких загальна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн., загальна заборгованість по відсоткам в розмірі 0,97 грн., загальна заборгованість по комісії в розмірі 7296,00 грн. Представник позивача посилається на те, що 15.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та\~\~відповідачем укладено кредитний договір №2095880361. Відповідно до умов Кредитного договору №2095880361 від 15.02.2022 року, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000,00 грн., строком на 12 місяців, початковий процент при наданні кредиту 20,00%, щомісячні проценти 3,80%. На підставі договору про відступлення права вимоги «ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. 04.04.2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та позивачем укладено договір факторингу №НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 року відповідно до якого Акціонерне товариство «Таскомбанк» передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників. Відповідно до вказаного договору та реєстру боржників позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками, у тому числі і до відповідача. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 09.06.2025 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у справі, у строки передбачені\~ст. 275 ЦПК України. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала судді була направлена на адресу відповідача, за якою вона зареєстрована та повернута з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов, не було надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Так в матеріалах справи міститься кредитний договір №2095880361 від 15.02.2022 року який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та\~\~відповідачем. Відповідно до умов Кредитного договору №2095880361 від 15.02.2022 року, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000,00 грн., строком на 12 місяців, початковий процент при наданні кредиту 20,00%, щомісячні проценти 3,80%. На підставі договору про відступлення права вимоги «ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. 04.04.2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та позивачем укладено договір факторингу №НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 року відповідно до якого Акціонерне товариство «Таскомбанк» передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників. Відповідно до вказаного договору та реєстру боржників позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками, у тому числі і до відповідача. При цьому, на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів, позивачем не надано належних та достатніх доказів, відсутні докази того, що на розрахунковий рахунок, відкритий у АТ «Таскомбанк» № [NUMBER] (як зазначено у кредитному договорі) були перераховані грошові кошти, і що вказаний рахунок належить відповідачу. Відтак, суд позбавлений можливості з`ясувати, чи дійсно кредитором було здійснено перерахування коштів позичальнику відповідно до умов Договору. Також наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №2095880361 від 15.02.2022 року не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості та не підтверджує факт надання йому кредитних коштів. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, саме банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виписка з рахунку особи, надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про витребування виписки з рахунку позичальника на підтвердження отримання останнім кредитних коштів. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). У ч. 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1ст. 80 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором від позивача, через що відсутні правові підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами п. 2 ч. 2 ст.141ЦПКУкраїни та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладає на позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed