Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] ( [PERSON] ) звернулася до Автозаводського районного суду міста Кременчука із позовною заявою, у якій, з урахуванням зміни позовних вимог, просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з [PERSON] та встановити наступний час та способи участі у спілкуванні з онуком: протягом п`яти діб у період зимових канікул з 18:00 першого дня канікул до 17:00 п`ятої доби канікул (у парні роки) та протягом п`яти діб у період зимових канікул з 18:00 шостого дня канікул до 17:00 десятої доби канікул (у непарні роки) за місцем проживання (перебування) [PERSON] без присутності матері, за попередньою домовленістю з нею та враховуючи бажання дитини; побачення та спілкування з онуком у день його народження та під час свят, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності; спільний відпочинок (цілодобовий) з онуком під час осінніх та весняних канікул протягом трьох діб канікул; спільний відпочинок з онуком у період літних канікул (цілодобове перебування) протягом сорок п`ять діб, для забезпечення відпочинку та оздоровлення дитини; щомісячно у третій тиждень календарного місяця перебування з онуком з 17:00 п`ятниці до 17:00 неділі без присутності матері. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] її донька [PERSON] народила сина [PERSON] , доглядати за яким із самого народження допомогла [PERSON] , яка у тому числі надавала матеріальну допомогу. З часом донька почала менше цікавитися онуком, надавати необхідний догляд та піклуватися його здоров`ям. За доводами позивача, це сталося внаслідок вживання відповідачем після народження дитини наркотичних речовин, що призвело до психічних зривів та розладу поведінки. Зокрема, у квітні 2018 року [PERSON] проходила курс лікування у Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.\~Ф. Мальцева з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії; з 2019 року по 2021 рік вона проходила лікування від наркотичної залежності у ГО «Сім доріг», яке оплачувала позивач. Так, [PERSON] стверджує, що фактично всі дев`ять років свого життя її онук [PERSON] жив разом із нею, вона опікувалася його фізичним та психічним розвитком, забезпечувала всім необхідним відповідно до вікових потреб (іграшками, одягом, предметами гігієни), оплачувала дитячий садок, а також витрати, пов`язані з відвідуванням школи та необхідне медичне обслуговування. При цьому весь цей час донька [PERSON] жила окремо, інколи відвідувала дитину. Однак, [INFO] [PERSON] , яка дев`ять років фактично не приймала участі у вихованні та забезпеченні сина, який з моменту його народження проживав із [PERSON] , здійснила насильницьке відібрання дитини від бабусі з місця надання дитині медичної стоматологічної допомоги. У зв`язку з тим, що відповідач є хронічною наркоманкою та неодноразово перебувала на лікуванні, ймовірно продовжує приймати наркотичні речовини, про що свідчить її агресивна та неадекватна поведінка, позивач викликала наряд поліції з метою запобігання перебуванню дитини в небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах. Однак, представники поліції лише відібрали письмові пояснення та дозволили [PERSON] залишити місце разом із дитиною. Після цих подій [PERSON] втратила будь-який зв`язок із онуком, оскільки [PERSON] заволоділа телефоном дитини та не дає можливості онуку відповідати на її телефонні дзвінки. Позивач вважає, що дитина, яка дев`ять років постійно проживала разом із нею, позбавлена тої уваги, догляду та піклування, яке надавалося нею як бабусею. Ураховуючи тривале проживання дитини разом із нею, а також інтереси дитини, просить у судовому порядку встановити час та способи її участі для спілкування з онуком. Ухвалою від 29 серпня 2024 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання. Відповідач правом на подання відзиву не скористалася. Треті особи звернулися до суду з заявами про розгляд справи без участі їх представників. Суд дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, виходить із наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). За змістом статті 159 СК України в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ними. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§\~54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia»\~від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, у тому числі, й те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом. Аналогічні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд встановив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка в свою чергу є матір`ю [PERSON] , [INFO] , тобто позивач є бабусею дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією паспорта позивача, свідоцтва про народження відповідача та дитини. За інформацією з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. З Витягу з Реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] прописана за адресою: [ADDRESS] . До позовної заяви позивач додала, зокрема: довідку від 30 травня 2018 року № 227, видану Кременчуцьким обласним психоневрологічним диспансером; епікриз виписки з історії хвороби № 1251 від 2018 року щодо [PERSON] , виданий Психіатричною лікарнею ім. О. Ф. Мальцева (діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії); квитанції про оплату лікування [PERSON] . Також позивач надала суду копії: декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, для [PERSON] від 15 серпня 2028 року та від 01 березня 2021\~року, де довіреною особою вказана [PERSON] ; акти виконаних робіт щодо надання стоматологічних послуг [PERSON] від 2018 року. Надані позивачем докази дають суду підстави для висновку про те, що дійсно онук тривалий час проживавав разом із нею внаслідок відсутності належного піклування з боку матері, що може свідчити про існування тісного зв`язку між онуком та бабусею, яка в силу певних обставин тривалий час замінювала йому матір, опікувалася його фізичним та психічним розвитком, забезпечувала всім необхідним відповідно до вікових потреб. Відповідач наведених обставин не спростувала та не заперечила. За заявою представника відповідача у зв`язку з проживанням відповідача з дитиною у м.\~Львові до справи залучено Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Так, представник відповідача надала суду акт обстеження умов проживання від 26 серпня 2024 року, наданий Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, за висновками якого за результатами проведеного за адресою: [ADDRESS] обстеження умов проживання, встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] , місце реєстрації яких: [ADDRESS] ; квартира орендована; умови проживання в ній задовільні; для дитини створені необхідні умови. В акті комісії Львівського комунального підприємства «Південне» від 10 жовтня 2024\~року зазначено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Водночас 04 лютого 2025 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради повідоми суд про відсутність можливості надання висновку щодо розв`язання спору про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні онука [PERSON] у зв`язку з тим, що останній разом із матір`ю не проживають на території Франківського району м. Львова. 21 січня 2025 року представник відповідача звернулася до суду з заявою про долучення до матеріалів справи, зокрема, копії Висновку за результатами психологічного дослідження [PERSON] , складений психологом [PERSON] за зверненням [PERSON] для проведення психодіагностичного дослідження дитини з метою з`ясування особливостей сприйняття сімейної ситуації, який проведений онлайн за місцем проживання дитини та в присутності матері (за участю матері з метою виявлення особливостей взаємодії та прив`язаності дитини до матері). Так, за висновками цього акта ставлення дитини до матері позитивне, що проявляється у безпечній прив`язаності до неї, проживання з мамою дає відчуття більшої безпеки та підтримки, а різка зміна умов може призвести до дистресу, що є ризиком виникнення симтокомплексів у дитини. У висновку також викладені рекомендації, зокрема: вжиття заходів для захисту забезпечення безпеки дитини, а саме уникнення ситуацій та змін, які можуть порушити звичний уклад життя дитини та призвести до стресових станів; забезпечення послідовного і безпечного виховання дитини, обмеження його участі в конфлікту сім`ї; виключення дитини від затягуючого та негативного впливу, спірних ситуацій між матір`ю та бабусею; забезпечення емоційного стану і пропрацювання відчуття сімейної карти, образи на бабусю; не рекомендоване спілкування з бабусею, або проведення такого спілкування у присутності значимого дорослого, оскільки існує певний страх: «вона мене викраде і я знову не зможу бачити маму». Суд критично оцінює наведені психологом рекомендації, оскільки зі змісту висновку не вбачається дослідження питання взаємовідносин саме з бабусею, адже на дослідження були поставлені такі питання: яке відношення дитини до матері; які особливості психоемоційного стану дитини; чи є сприятливі умови проживання для дитини з матір`ю. При цьому зі змісту цього висновку не зрозуміло, що є підставою для таких рекомендацій, взагалі не міститься згадок про дослідження взаємовідносин бабусі з дитиною та їх вплив на дитину, натомість аналізується вплив на психологічний стан дитини втрати об`єкта прив`язаності внаслідок розлучення батьків та зміну типу прив`язаності дитини до обох батьків. На думку суду, висновок психолога про те, що дитина має високий ступінь ініціативності з матір`ю, якій вона довіряє й шукає підтримки, що є ознакою безпечної прив`язаності, не може бути підставою для рекомендації про усунення бабусі від спілкування з цією дитиною, або наявності підстав вважати про існування небезпеки такого спілкування без присутності матері. Представник відповідача також надала суду копії: довідки від 10 вересня 2024 року про навчання [PERSON] у Ліцеї № 46 ім. В`ячеслава Чорновола Львівської міської ради; декларації на вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, для [PERSON] від 30 вересня 2024 року, в якій законним представником вказана [PERSON] ; психолого-педагогічної характеристики учня групи Arduino KidsPro за напрямком «Робототехніка та програмування» [PERSON] ; психолого-педагогічної характеристики учня 4-А класу [PERSON] ; характеристики вихованця секції баскетболу [PERSON] . Зі змісту наведених документів вбачається, що дитина забезпечена доступом до освіти, належного медичного обслуговування, а також, що для дитини створені умови для її всебічного розвитку. Із доданих представником відповідача копій: звіту про проведену роботу з [PERSON] ; характеристики, виданої [PERSON] . Головою Правління ГО «Сім доріг»; характеристики [PERSON] від 17 жовтня 2024 року, наданої директором Львівського медичного фахового коледжу післядипломної підготовки, убачається, що відповідач успішно пройшла психологічне консультування протягом 2019 2021 років, у результаті чого відбулося становлення повноцінної особистості, яка здатна займати активну і творчу позицію відносно себе та своєї життєдіяльності, справлятися з травмуючими ситуаціями і переживаннями, приймати рішення і продуктивно, нешаблонно та гідно діяти у відповідних соціально-культурних умовах. Окрім того, відповідач з 05 березня 2019 року по 04 березня 2020 року на підставі самостійного рішення пройшла повний курс реабілітації та ресоціалізації за програмою психоціальної реабілітації та ресоціалізації осіб із хімічною та нехімічною залежністю та постійно перебувала на реабілітації в центрі психосоціальної реабілітації ГО «Сім доріг»; пройшовши успішно реабілітацію та ресоціалізацію, поборовши наркотичну залежність, [PERSON] з 05 березня 2020 року по 10 вересня 2023 року була почесним членом та активним учасником цієї організації, приймала активну участь у реабілітації її членів. Також, навчаючись у Львівському медичному фаховому коледжі післядипломної освіти зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та відповідальна здобувачка освіти. Також представник відповідача надав суду фотознімки листування бабусі з дитиною, з яких убачається, що позивач систематично надсилає повідомлення онуку, зокрема цікавиться його справами, а останній інколи відповідає на її повідомлення. За зверненням до суду обох сторін для можливості оформлення мирової угоди розгляд справи неоднорозово відкладався, однак інформації про досягнення таких домовленостей суду не надано. Ухвалою від 25 квітня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука за клопотанням представника відповідача у зв`язку з проживанням відповідача з дитиною у м. Запоріжжі до справи залучив як орган опіки та піклування Районну адміністрацію Запорізької ради по Вознесенівському району. 02 червня 2025 року на адресу суду від зазначеного Органу опіки та піклування надійшов Висновок про визначення порядку спілкування [PERSON] з малолітнім онуком [PERSON] , з якого вбачається, що останній разом із матір`ю [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ; з дитиною проведена бесіда, під час якої [PERSON] повідомив, що він спілкується з бабусею та виявляє бажання і надалі з нею спілкуватися; згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складеним працівниками служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, створені належні умови для проживання малолітнього [PERSON] . За підсумками засідань, ураховуючи наявні документи, Орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення наступного порядку здійснення [PERSON] своїх прав щодо виховання та спілкування з малолітнім онуком [PERSON] : щороку 20 лютого (день народження бабусі) без урахування дороги; під час осінніх, зимових та весняних канікул по три дні без урахування дороги; під час літніх канікул тридцять календарних днів за бажанням дитини. Під час перебування дитини з [PERSON] проведення лікування дитини, відвідування лікарів, будь-яке втручання узгоджувати з матір`ю дитини [PERSON] , окрім екстрених та невідкладних випадків. 03 червня 2025 року представник відповідача звернулася до суду з заявою, у якій просила опитати дитину в судовому засіданні в режимі відеоконференції з метою з`ясування її думки. Ухвалою від 03 червня 2025 року суд задовольнив клопотання представника відповідача. Натомість відповідач та його представник не забезпечили участі дитини для заслуховування її думки у судовому засіданні, причин неможливості участі дитини у судовому засіданні суду не повідомили. 08 жовтня 2025 року представник відповідача звернулася до суду з клопотання, у якому повідомила про те, що відповідач разом із дитиною виїхали на постійне місце проживання у Норвегію; просила долучити до матеріалів справи докази перетину державного кордону України, а також докази спілкування дитини з бабусею. 08 жовтня 2025 року у судовому засіданні за участю представників позивача та відповідача, суд заслухав вступне слово сторін, дослідив матеріали справи та перейшов до стадії ухвалення судового рішення, однак у зв`язку з залишенням не виконаною ухвали суду про заслуховування дитини поновив судовий розгляд, зобов`язав відповідача забезпечити її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з метою з`ясування думки малолітнього [PERSON] 22 жовтня 2025 року представник позивача звернувся з заявою про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва від 30 жовтня 2024 року про зміну її прізвища з [PERSON] на [PERSON] . Призначене на 22 жовтня 2025 року судове засідання відкладено на 11 листопада 2025 року, а потім на 17 листопада 2025 року. [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності її та представника; пояснила, що враховуючи перебування разом із дитиною за межами території України, вона не має можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; оскільки думка дитини вже встановлювалася органом опіки та піклування, то на опитуванні дитини у судовому засіданні вона не наполягає; також повідомила, що під час розгляду справи позивач безперешкодно та неодноразово спілкувалася з онуком за місцем її проживання, відтак відповідач жодних перешкод у спілкуванні бабусі з дитиною не чинить, навпаки вона сприяла таким побаченням, оскільки самостійно доставляла дитину до бабусі. Ураховуючи наведене, за таких обставин суд ураховує позицію Верховного Суду, викладену у його постанові від 19 червня 2024 року у справі № 372/3402/22. Так, згідно з частиною першою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Аналогічні приписи закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Верховний Суд зазначив, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. Водночас думка дитини не завжди може відповідати її найкращим інтересам. У справі «Ген та інші проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 червня 2021 року, заяви №\~41596/19, 42767/19, пункт 66) суд зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не потрібно тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю. Верховний Суд зауважив, що суд може оцінювати думку дитини з урахування їх віку не лише безпосередньо в судовому засіданні, але і через оцінку висновку органу опіки і піклування, службові особи якого проводили опитування дитини; за наслідками професійного посередництва, зокрема шляхом її опитування у присутності експерта психолога, який має відповідну кваліфікацію та може проводити бесіди з дитиною і правильно передати та інтерпретувати її слова, з фіксацією його результатів для суду у вигляді висновків експерта. Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права у справах, зокрема щодо визначення способу участі у вихованні дитини, можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки і піклування, експерта та / або спеціаліста. Ураховуючи наведене, суд виходить із того, що у даному випадку, передбачене статтею 171 СК України право дитини бути вислуханою було реалізоване під час спілкування з нею представників відповідного органу опіки та піклування, інформацію за наслідками якого викладено у висновку цього органу. Зокрема, суд враховує, що з дитиною була проведена бесіда, під час якої [PERSON] повідомив, що він спілкується з бабусею та виявляє бажання і надалі з нею спілкуватися. Водночас суд не бере до уваги викладені у висновку за результатами психологічного дослідження [PERSON] рекомендації експерта як необґрунтовані з викладених вище судом підстав. При цьому суд враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 у справі №\~686/16892/20, зокрема, про те, що ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності. Щодо висловлених у судовому засіданні доводів представника відповідача про неможливість виконання заявлених позивачем вимог щодо способу спілкування з дитиною, яка перебуває наразі за межами України та яка, за твердженням цього представника виїхала туди на постійне місце проживання, суд звертає увагу на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладену в його постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, у якій цей суд відступив від висновку про те, що спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішено лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання та зазначив, що факт проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання такої дитини разом із одним із батьків в України, а, отже, і про визначення способів спілкування з такою дитиною. При цьому суд враховує доводи представника позивача щодо можливості позивача відвідувати онука за його новим місцем проживання за межами території України, зокрема, винаймаючи там відповідне житло для можливості спілкування з дитиною. Також суд ураховує доводи представника позивача про відсутність доказів про виїзд дитини за кордон саме для проживання на постійній основі, а не перебування там тимчасово, зокрема, у зв`язку з воєнними діями на території України. У судовому засіданні представник відповідача також зауважила про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з відсутністю доказів створення відповідачем перешкод у спілкуванні бабусі з дитиною, при цьому звернула увагу на додані докази переписки в месенджері, а відсутність можливості особистого спілкування пояснила проживанням дитини з матір`ю в іншому місті, територіально віддаленому від міста проживання позивача, а наразі у зв`язку з виїздом за межі території України. При цьому представник позивача не заперечив спілкування позивача з онуком у зазначений представником відповідача спосіб, доказів протилежного не надав. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з онуком [PERSON] за недоведеністю таких, та виходить із того, що сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з онуком. Водночас суд вважає за необхідним задовольнити вимоги [PERSON] щодо встановлення способу її участі у спілкуванні з онуком, оскільки сторонами у справі не досягнуто згоди з цього питання. При цьому суд ураховує правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 25 березня 2024 року у справі №\~742/1716/23, де цей суд зауважив, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, позивач просить встановити наступний час та способи участі у спілкуванні з онуком: протягом п`яти діб у період зимових канікул з 18:00 першого дня канікул до 17:00 п`ятої доби канікул (у парні роки) та протягом п`яти діб у період зимових канікул з 18:00 шостого дня канікул до 17:00 десятої доби канікул (у непарні роки) за місцем проживання (перебування) [PERSON] без присутності матері, за попередньою домовленістю з нею та враховуючи бажання дитини; побачення та спілкування з онуком у день його народження та під час свят, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності; спільний відпочинок (цілодобовий) з онуком під час осінніх та весняних канікул протягом трьох діб канікул; спільний відпочинок з онуком у період літних канікул (цілодобове перебування) протягом сорока п`яти діб, для забезпечення відпочинку та оздоровлення дитини; щомісячно у третій тиждень календарного місяця перебування з онуком з 17:00 п`ятниці до 17:00 неділі без присутності матері. Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З зазначеного суд вбачає, що при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком наявність письмового висновку органів опіки та піклування є обов`язковим. Орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення наступного порядку здійснення [PERSON] своїх прав щодо виховання та спілкування з малолітнім онуком [PERSON] : щороку [INFO] (день народження бабусі ) без урахування дороги; під час осінніх, зимових та весняних канікул по три дні без урахування дороги; під час літніх канікул тридцять календарних днів за бажанням дитини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). При цьому суд враховую, що батьки дітей мають переважне право у їхньому вихованні, інші ж родичі не повинні зловживати своїм правом на спілкування та участі у вихованні дітей, а повинні поважати право дітей на сімейне виховання. Встановивши, що сторони у цій справі в добровільному порядку згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі онуком не дійшли, врахувавши висновок органу опіки та піклування, відсутність доказів негативного впливу позивача на дитину, найкращі інтереси дитини, переважне право батьків у вихованні дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, встановивши такий спосіб спілкування [PERSON] з її онуком [PERSON] : під час осінніх, зимових та весняних канікул по три дні без урахування дороги за місцем проживання (перебування) [PERSON] без присутності матері, за попередньою домовленістю з нею та враховуючи бажання дитини; під час літніх канікул тридцять календарних днів за бажанням дитини, з можливістю спільного відпочинку з онуком для забезпечення оздоровлення дитини; у третій тиждень календарного місяця, окрім тих, на які припадають канікули, перебування з онуком за його бажанням та за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з 17:00 п`ятниці до 17:00 неділі без присутності матері; побачення та спілкування з онуком у день його народження та під час свят, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності. Такий спосіб, на думку суду, не позбавить можливості матір виховувати сина, збереже сімейний зв`язок між онуком та бабусею, а також буде відповідати першоосновам розвитку та найкращим інтересам дитини.

Outcome: partial