Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

12.05.2025 позивачка звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, встановлення юридичного факту, компенсацію моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що її колишній роботодавець ФОП [PERSON] незаконно звільнила її на підставі порушення трудової дисципліни. Таке звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки вона на той момент була вагітною, про що повідомляла відповідачку, та мала б іти у відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами. Крім того, за весь період роботи з 05.09.2022 по 05.05.2025, позивачка жодного разу не мала щорічних основних оплачуваних відпусток. Враховуючи викладене, позивачка просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №1 від 18.04.2025, виданий ФОП [PERSON] щодо неї, поновити її на роботі на посаді продавця консультанта, стягнути з відповідачки 80000 грн моральної шкоди, зобов`язати ФОП [PERSON] видати Наказ про надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, зобов`язати ФОП [PERSON] подати до Управління Пенсійного фонду України в Кам`янському районі Черкаської області необхідні документи для призначення допомоги по вагітності та пологах за рахунок коштів державного соціального страхування, встановити факт наявності невикористаних щорічних відпусток за період роботи з 05.09.2022 по 05.05.2025, у кількості 58 днів, з розрахунку 2 дні на кожен повний місяць роботи. Ухвалою Кам`янського районного суду від 14.05.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк на виправлення недоліків. Ухвалою Кам`янського районного суду від 16.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Кам`янського районного суду від 12.06.2025 залучено до участі в справі третьою особою Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Ухвалою Кам`янського районного суду від 25.06.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки Ігнатенка В.М. про закриття провадження у справі у зв`язку з ліквідацією ФОП. Ухвалою Кам`янського районного суду від 27.08.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у справі. 04.06.2025 від представника відповідачки надійшов відзив, в якому сторона відповідачки заперечує проти задоволення позову, оскільки звільнення позивачки було законним, так як остання без поважної причини була відсутня на робочому місці з 10.04.2025 по 17.04.2025, не приступивши до виконання трудових обов`язків після лікарняного 24.03.2025-09.04.2025. Відтак, 18.04.2025 відповідачкою було винесено наказ №1 про звільнення [PERSON] на підставі порушення трудової дисципліни. Будь-яких документів, окрім усного повідомлення про вагітність, позивачка відповідачу не надавала, тому остання не могла достеменно знати про вагітність позивачки. Щодо щорічних відпусток вказує наступне. Позивачка регулярно перебувала у щорічних відпустках протягом 2023-2024 років, що підтверджується відповідними наказами та графіками відпусток, які позивачка відмовлялася підписувати, про що були складені відповідні акти. Підстави для стягнення моральної шкоди на думку відповідача відсутні, оскільки вказані позивачкою порушення не встановлені, та не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи надані суду докази, заслухавши учасників справи, суд приходить до наступного. 05.09.2022 між [PERSON] та ФОП [PERSON] , на підставі заяви (т. 1 а.с. 95), було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] була прийнята на роботу на посаду продавця-консультанта, про що було зроблено запис у трудовій книжці (т. 1 а.с. 11-14), та наказ про призначення на посаду №9 від 05.09.2022 (т. 1 а.с. 96). ФОП [PERSON] була зареєстрована як суб`єкт господарювання 17.06.2011, та здійснювала торгівлю одягом і взуттям, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, роздрібну торгівлю з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, роздрібну торгівлю з лотків і на ринках іншими товарами, роздрібну торгівлю одягом у спеціалізованих магазинах, роздрібну торгівлю взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах (т. 1 а.с.15). Відповідно до довідки КНП «Кам`янська БЛ» Кам`янської міської ради № 01-12/266 від 02.05.2025, [PERSON] перебуває у стані вагітності 11-12 тижнів (т. 1 а.с. 16). [PERSON] перебувала на лікарняному, у період з 24.03.2025 по 09.04.2025 у зв`язку з захворюванням або травмою загального характеру, у період з 21.04.2025 по 24.08.2025 у зв`язку з вагітністю та пологами, відповідно до інформації про електронний листок непрацездатності (т. 1 а.с.17). Наказом ФОП [PERSON] №1 від 18.04.2025 [PERSON] було звільнено у зв`язку з прогулами без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП (т. 1 а.с. 40), та проведено розрахунок за квітень 2025 року (т. 1 а.с. 42). Актами про відсутність на робочому місці було зафіксовано відсутність [PERSON] на робочому місці 21.03.2025 з 14:00 год. до 17:30 год., з 10.04.2025 по 17.04.2025 (т. 1 а.с. 103, 111-116). Відповідно до особової картки працівника, [PERSON] була призначена продавцем-консультантом у ФОП [PERSON] 06.09.2022, перебувала в основних щорічних відпустках у періоди: з 21.04.2023 по 30.04.2023, з 05.06.2023 по 11.06.2023, з 19.10.2024 по 30.10.2024, з 01.11.2024 по 19.11.2024, з 07.12.2024 по 16.12.2024, була звільнена 18.04.2025 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП (т. 1 а.с. 101-102), що в сукупності становить 58 днів. ФОП [PERSON] як роботодавцем були затвердженні графіки відпусток на 2023-2025 роки, та видавалися відповідні накази про призначення відпусток. [PERSON] відмовлялася від проставлення підпису про ознайомлення з вищевказаними графіками та наказами, про що були складені відповідні акти (т. 1 а.с.131-151, 218-220). У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у зв`язку із прогулом (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно з положеннями частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Тобто, за змістом указаної норми закону звільнення із роботи з ініціативи роботодавця, зокрема, вагітних жінок є явним порушенням закону, а тому в усіх таких випадках вони повинні поновлюватися на роботі. З цієї заборони є виключення, а саме звільнення допускається у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що [PERSON] про вагітність працівниці [PERSON] стало відомо зі слів останньої, тоді як письмових доказів такого вона не отримувала, що стало причиною звільнення позивачки. Зі змістом довідки про вагітність [PERSON] ознайомилась тільки після звільнення останньої через допущені прогули та через отримання копії позову із додатками про поновлення її на роботі. Як слідує із свідоцтва про народження дитини (т.2 а.с. 2) [PERSON] народилась [INFO] . З обмінної карти породіллі [PERSON] (т.2 а.с. 3) вбачається, що народження відбулось на 40 тижні вагітності. Отже, з шляхом простих підрахунків можна встановити, що позивачка була вагітною орієнтовно з жовтня місяця 2024 року. У останньої не було жодних підстав приховувати свою вагітність від відповідачки, навпаки позивачка стверджує, що повідомляла роботодавця про вагітність, після чого гарні відносини між ними почали псуватися. У позивачки не було жодних підстав для відмови відповідачці надати письмове підтвердження вагітності, якби цього вимагав роботодавець. Щодо тверджень представника відповідачки Комар В.В. про визнання недопустимим доказом довідки №01-12/266 від 02 травня 2025 року, суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство України не передбачає обов`язку працівниці повідомляти роботодавця про свою вагітність, а так само не передбачає обов`язку такої особи надавати відповідні підтверджуючі документи. Такі висновки суду узгоджуються зі сталою судовою практикою розгляду цивільних справ Верховним Судом (постанови від 19 вересня 2019 року по справі № 561/171/17-ц, від 18 січня 2023 року по справі № 752/23602/20, від 06 вересня 2023 року по справі № 707/2717/21), згідно якої застосування положення частини 3 статті 184 КЗпП не ставиться в залежність від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність. По суті відзив на позов зводиться до небажання відповідачки визнавати факт вагітності працівниці, та вчинення ряду дій спрямованих на ухилення від відповідальності роботодавця від своїх обов`язків щодо вагітної працівниці. Наймані працівники фізичної особи підприємця перебувають в менш захищеному положенні на відміну від роботодавця. Тим більше жінка в період вагітності перебуває у більш уразливому стані. Сама по собі відсутність письмової довідки про вагітність, у тих робочих відносинах, які склалися між сторонами, не може свідчити про відсутність вагітності. Суд критично ставиться до актів відмови позивачки від підписання графіків відпусток за 2022-2024 роки, так як на час їх складання, між сторонами були гарні стосунки. І, якщо даний факт мав місце, незрозуміло, чому роботодавець продовжував і підтримував робочі стосунки з працівником, який ухиляється від своїх обов`язків. Відповідачка з даного приводу пояснень не надала. Водночас, позивач зазначила, що таких подій не було, і їх виготовлення пов`язане із значною кількістю перевірок, які сталися після скарг звільненої вагітної працівниці, що узгоджується з доказами, які досліджувалися в судовому засіданні. Позивачка надала до суду скріншоти із за стосунку Telegram, де зазначала про свою вагітність. Також 29.03.2025 на свій номер телефону від контакту «Вікторія робота» отримала «Запит про відсутність на робочому місці без пояснень причин», з якого вбачається вимога про надання пояснень відсутності на роботі. З даної переписки вбачаються також інші дані, які підтверджують позицію сторони позивача. Водночас, враховуючи позицію відповідачки, яка заперечує справжність зазначених доказів, суд, враховуючи, що дані докази подані не в належний спосіб для подачі електронних документів, не бере їх до уваги. У своєму відзиві представник відповідача зазначає, що навпроти магазину позивачки знаходяться камери відео спостереження на магазині належному [PERSON] , що разом із показами свідка [PERSON] свідчитимуть про неправдивість пояснень позивачки. Водночас в ході судового слухання справи представник відмовився від допиту зазначеного свідка, так як не надав відеозаписи з камер спостережень про які зазначав. Тобто фактично не спростував пояснення позивачки щодо відсутності її на робочому місці і не забезпечив в судове засідання свідків, які ніби то зафіксували даний факт у актах складених роботодавцем [PERSON] . Дослідивши всі докази надані сторонами, в сукупності,

Outcome: partial