Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У березні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Національної поліції у місті Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди та просить суд стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., 2 684 грн. компенсації за сплату судового збору, 28 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу за рахунок ГУНП у м. Києві У обґрунтування вимог позову вказано, що [PERSON] (далі - позивач) 12.12.2022 року була запрошена працівниками сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві для надання додаткових пояснень щодо розпусних дій по відношенню до її неповнолітньої дочки [PERSON] , 2008 року народження, учениці 8-Б класу спеціалізованої шкоди № 15 в м. Києві, з боку невстановленої особи чоловічої статті на ім`я [PERSON] . Позивач вказує, що у ході розмови начальник сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві [PERSON] неодноразово підвищувала голос на позивача, зневажливо відзивалась як і про позивача, так і про її ситуацію з якою позивач звернулась до сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві. Неправомірні дії [PERSON] підтверджуються аудіо-записом, який зробила позивач, у зв`язку з перевищенням службових повноважень працівником поліції. Про здійснення аудіо-фіксації [PERSON] дізналась в ході розмови з позивачем, після чого змінила манеру спілкування, але не припинила зневажливо ставитись до позивача. Неправомірні дії відбувались в присутності інших осіб, а саме працівників сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві. Приниження позивача перед іншими особами спричинило не тільки порушення гідності, а і честі перед іншими. Під час егоїстичних та образливих висловлювань начальника сектору ювенальної превенції [PERSON] в сторону позивача, які виражались в неодноразових образах та погрозах в безпідставному позбавлені батьківських прав [PERSON] , вказаний психологічний тиск спровокував бронхіальний напад астми позивача у службовому кабінеті [PERSON] . Після відвідування позивачем Голосіївського управління поліції, в подальшому у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я 19.12.2022 остання звернулася за медичною допомогою до лікаря. Як свідчить довідка сімейного лікаря про стан здоров`я, у [PERSON] з`явилося відчуття тривоги, тремор рук, порушення сну, прискорене серцебиття, пригнічений настрій. Основним діагнозом після обстеження визнано відчуття тривоги/нервування/ напруженості, що спричинили ускладнення у вигляді серцевої аритмії. Повторне обстеження у сімейного лікаря від 22.02.2023 засвідчило, що на підставі прийому ліків «Тразодону» загальний стан не змінився, діагноз залишився попереднім, а саме відчуття тривоги/нервування/напруженості. Тобто, візит до начальника сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві 12.02.2022 року призвів до тривалого розладу здоров`я позивача, що і досі потребує лікування, а тобто і витрат на лікування. Зневажливе ставлення, погрози, приниження, крики в сторону відповідача є порушенням пемайнового права на гідність та в присутності інших осіб порушує право на честь, внаслідок чого позивач зазнав моральних страждань. Крім того, важливою складовою зневажливого ставлення та незаконних дій начальника сектору ювенальної превенції [PERSON] , є той факт, що після неодноразового прохання позивача розглянути питання щодо незаконних дій по відношенню до її неповнолітньої доньки [PERSON] , працівниками поліції за вказівкою [PERSON] було складено незаконний протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 267209 від 12.12.2022, в якому зазначалось, що [PERSON] ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, яке виразилось в тому, що її неповнолітня донька залишилась без батьківського піклування, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2023 провадження по справі №752/2423/23 про притягнення [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. При цьому з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачалось, які саме батьківські обов`язки позивачем були не виконані. Крім того, під час судового засідання позивачем було надано Акт обстеження місця проживання дитини від 13.02.2023 та характеристику зі школи, на підставі яких суд дійшов переконання про відсутності ухилення позивачем від виконання батьківських обов`язків. На підставі вищевикладених обставин, позивачем неодноразово скеровувались скарги від 12.12.2022 С-2292, від 13.12.2022 С-2200 та С-2291 до Національної поліції України ГУНГІ у м. Києві щодо проведення службової перевірки за фактом неправомірних дій начальником сектору ювенальної превенції [PERSON] за результатами яких, в діях працівників Голосіївського управління поліції порушень не виявлено. У зв`язку з порушеним правом на честь і гідність, позивач звертається до суду та просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у місті Київ на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000,00 грн.; моральну шкоду за порушення права на честь і гідність в розмірі 50 000,00 грн.; та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/10284/23-ц та призначено підготовче судове засідання. 03.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з посиланням на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Таким чином відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Крім того, вказано, що доказів неправомірності дій працівників поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві позивачкою не надано. Решта вимог позовної заяви є похідними, для задоволення яких немає підстав. До того ж, позивачка не зазначає чим вона керується при розрахунку завданої їй моральної шкоди у сумі 50 000 грн. 04.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про недопустимість доказів. 24.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення. 09.05.2023 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 757/10284/23-ц та призначено справу до судового розгляду по суті. 06.02.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 08.05.2025 року залишено без розгляду клопотання представника відповідача про зупинення провадження. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача 1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність представника третьої особи на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши позицію сторони позивача, представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, судовим розглядом встановлено, що позивач просить суд стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000, 00 грн., 2 684 грн. компенсації за сплату судового збору, 28 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу за рахунок Головного управління Національної поліції у місті Києві. Статтею 8 Конституції України унормовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14- 316цс19) (пункт 33), від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) (пункт 44), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Крім того, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Не підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції у м. Києві і витрати понесені на професійну правничу допомогу. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Пунктом 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: 1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання; Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. 2) відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, вимогами Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на судовий захист. Конституційний суд України у рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12- рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке. У Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 Конституції України та інші). Водночас, державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зробила наступні висновки, що згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Так, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (правові висновки Верховного Суду у постановах від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а як наслідок про відмову у задоволенні позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed