Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 105 455, 32 грн. витрат на оплату комунальних послуг та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] набуто квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання [PERSON] є квартира [ADDRESS] . В жовтні 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Протягом жовтня 2020 року по квітень 2025 року [PERSON] було сплачено 210 910, 63 грн. за комунальні послуги. [PERSON] не несе витрати щодо утримання спільного майна, у зв?язку із чим [PERSON] вважає, що понесені ним витрати підлягають відшкодуванню [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 13 листопада 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позивну заяву, відповідно до змісту якого представник Відповідача зазначає, що оскільки [PERSON] в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не проживає з серпня 2020 року, то в неї відсутній обов?язок зі сплати житлово-комунальних послуг. Зазначає, що оскільки право власності за [PERSON] не зареєстроване, вона не несе тягар утримання майна та не зобов?язана оплачувати вартість послуг, якими не користувалась. Також вважає, що будь-які послуги, яким користувався виключно [PERSON] та/або особи, що проживають з ним, не спрямовані на утримання квартири. Позивач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 22 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Корпоративний венчурний інвестиційний фонд "ТЕМП" версифікованого виду закритого типу" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири. Згідно з пунктом 1.1. договору від 22 серпня 2013 року відповідно до умов цього Договору Продавець продає та передає, а Покупець, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, купує та приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Також відповідно до пункту 1.6. договору від 22 серпня 2013 року Покупець стверджує, що він отримав згоду дружини, [PERSON] , яка оформлена заявою, справжність підпису на якій засвідчено 01 серпня 2013 року Скульською Т.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №172. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №8328421 від 22 серпня 2013 року трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності. 02 вересня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС" укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №101212-1. Відповідно до пункту 1 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №101212-1 предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому будинку [ADDRESS] , де знаходиться квартира №212 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. 02 вересня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС" укладено договір про надання послуг №101212-2. Згідно з пунктом 1.1. договору про надання послуг №101212-2 предметом цього договору є забезпечення надання послуг з утримання служби адміністраторів; забезпечення силами сторонніх організацій шляхом укладення відповідного договору, контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира №212 , загальною площею 98, 9 кв.м., а споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених договором. 02 вересня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС" укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №101212-3. Згідно з пунктом 1.1. договору про надання послуг №101212-3 виконавець зобов?язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов?язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що встановлені договором. 06 жовтня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/23239/20 шлюб, укладений 05 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №441, розірвано. З серпня 2020 року [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Підтвердженням проживання [PERSON] за вказаною адресою є декларація №0001-44ХН-0АА0 про вибір лякаря, який надає первинну медичну допомогу, в якій Відповідачка вказала адресою фактичного місця проживання або перебування [ADDRESS] . У період з квітня 2022 року по липень 2023 року [PERSON] проживала з сином - [PERSON] ?овичем на територіі? Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії. У червні 2022 року [PERSON] та [PERSON] отримали дозволи на проживання на територіі? Сполученого Королівства. 12 серпня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] тимчасово передається в найм (оренду) на оплатній основі житлове приміщення у вигляді 3-кімнатної квартири, загальною площею 91, 7 кв.м., поверх 24/25, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За період з 2020 року по 2025 рік [PERSON] було сплачено 210 910, 63 грн. за надані житлово-комунальні послуги. [PERSON] вважає, що [PERSON] має відшкодувати йому витрати на оплату таких послуг. Щодо позовних вимог, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Під час перебування у зареєстрованому у встановленому законодавством порядку шлюбі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набули у власність квартиру. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] зазначає, що обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, покладено на індивідуального споживача відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону Украі?ни "Про житлово-комунальні послуги". Вважає, що не є споживачем послуг, про які зазначає [PERSON] , оскільки не мала доступу до зазначеної квартири. Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували той факт, що [PERSON] не мала доступу до квартири за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира №212 . Суд враховує, що [PERSON] не проживала за адресою: [ADDRESS] з серпня 2020 року, однак зазначає наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином, обов?язок оплати спожитих послуг покладається на усіх співвласників майна, які відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" мають статус індивідуального споживача. [PERSON] та [PERSON] як співвласники квартири за адресою: [ADDRESS] є індивідуальними споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. [PERSON] здійснював оплату житлово-комунальних послуг за період з 2020 року по 2025 рік. Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Зважаючи на викладене, а також презумпцію рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності [PERSON] має право на зворотню вимогу до [PERSON] щодо стягнення однієї другої від вартості сплачених ним житлово-комунальних послуг. Окремо суд зауважує, що як споживач житлово-комунальних послуг відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Однак, з матеріалів справи та пояснень учасників справи, висловлених в судових засіданнях, суду не відомо про ненадання чи надання житлово-комунальних послуг не в повному обсязі або зниження їх якості. Також не вбачається, що надані житлово-комунальні послуги не використовувались [PERSON] , що підтверджується квитанціями від 27.10.2020 року, квитанціями від 25.11.2020 року, квитанціями від 14.12.2020 року, квитанціями від 18.01.2021 року, квитанціями від 16.02.2021 року, квитанціями від 16.03.2021 року, квитанціями від 13.04.2021 року, квитанціями від 18.05.2021 року, квитанціями від 19.05.2021 року, квитанціями від 14.06.2021 року, квитанціями від 14.07.2021 року, квитанцією від 16.07.2021 року, квитанціями від 12.08.2021 року, квитанціями від 18.08.2021 року, квитанціями від 13.09.2021 року, квитанціями від 17.09.2021 року, квитанціями від 10.10.2021 року, квитанціями від 14.11.2021 року, квитанціями від 16.11.2021 року, квитанціями від 10.12.2021 року, квитанціями від 14.01.2022 року, квитанціями від 14.01.2022 року, квитанціями від 15.02.2022 року, квитанціями від 18.02.2022 року, квитанціями від 16.03.2022 року, квитанцією від 08.04.2022 року, квитанцією від 11.04.2022 року, квитанцією від 13.04.2022 року, квитанціями від 10.05.2022 року, квитанцією від 23.05.2022 року, квитанціями від 14.06.2022 року, квитанцією від 19.06.2022 року, квитанціями від 11.07.2022 року, квитанцією від 28.07.2022 року, квитанціями від 15.08.2022 року, квитанцією від 24.08.2022 року, квитанціями від 11.09.2022 року, квитанціями від 10.10.2022 року, квитанцією від 20.10.2022 року, квитанцією від 10.11.2022 року, квитанціями від 12.11.2022 року, квитанціями від 12.12.2022 року, квитанцією від 21.12.2022 року, квитанціями від 13.01.2023 року, квитанцією від 17.01.2023 року, квитанціями від 11.02.2023 року, квитанціями від 15.03.2023 року, квитанціями від 14.04..2023 року, квитанціями від 14.05.2023 року, квитанціями від 14.06.2023 року, квитанціями від 14.07.2023 року, квитанціями від 18.08.2023 року, квитанціями від 18.09.2023 року, квитанціями від 15.10.2023 року, квитанціями від 13.11.2023 року, квитанцією від 20.11.2023 року, квитанціями від 15.12.2023 року, квитанцією від 29.12.2023 року, квитанціями від 11.01.2024 року, квитанціями від 28.02.2024 року, квитанціями від 25.03.2024 року, квитанціями від 14.04.2024 року, квитанціями від 25.05.2024 року, квитанціями від 21.06.2024 року, квитанціями від 08.07.2024 року, квитанціями від 25.07.2024 року, квитанціями від 13.08.2024 року, квитанціями від 15.09.2024 року, квитанціями від 18.10.2024 року, квитанціями від 25.11.2024 року, квитанціями від 13.12.2024 року, квитанціями від 16.01.2025 року, квитанціями від 18.02.2025 року. З матеріалів справи суд не вбачає за можливе встановити, що житлово-комунальні послуги не надавались, надавались не в повному обсязі або що якість таких послуг була знижена. Сам факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з серпня 2020 року є її правом яке вона вільно реалізує на свій розсуд, не звільняє її від обов`язку нести витрати на оплату вищевказаних послуг, враховуючи той факт, що відсутність доступу до квартири, що перебувала у спільній сумісній власності, не підтверджено матеріалами справи. Таким чином, суд доходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Щодо права власності Відповідача на квартиру суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1 та 3 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частинами 1 та 4 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу Украі?ни право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, і?х виникнення, перехід і припинення підлягають державніи? реєстраціі?. Внаслідок придбання квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] набули на неї право спільної сумісної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №8328421 від 22 серпня 2013 року. Згідно із ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 17 вересня 2025 року рішенням Шевченківського раи?онного суду міста Києва у справі №761/7395/25 визнано за [PERSON] ?вною право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . У зв?язку із виділом частки у праві власності на квартиру, [PERSON] зазначає, що оскільки право власності на маи?но буде зареєстроване лише в листопаді 2025 року, то вона не може нести тягар утримання маи?на до зазначеного періоду. Однак суд зауважує, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому кожен з подружжя вважається співвласником зазначеного нерухомого майна з моменту реєстрації права власності у встановленому чинним законодавством порядку. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати у сумі 1 211, 20 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved