Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

17 квітня 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до держави -агресора російської федерації в особі: уряду російської федерації та Держави Україна в особі Уповноваженої особи Представництва Президента України в Автономній республіці Крим, за участю третіх осіб: Міністерства юстиції України, Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, фізичної особи- підприємця [PERSON] та Відкритого акціонерного товариства "КЕРЧБУДТРАНС» за яким просила визнати протиправними дії держави агресора - російської федерації щодо перешкоджання мирно володіти майном в порядку спадкування на території АР Крим, оскільки це суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 995_004 ), підписаної в Римі 4 листопада 1950 року (протокол Конвенції. Визнати за нею - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування на майнові права після [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка померла [INFO] на: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на 10 поверсі, загальна площа 62,6 кв.м., майнові права на яку належали спадкодавцю на підставі Договору про дольову участь в будівництві б/н, укладеного 07 серпня 2013 року між ВАТ "КЕРЧБУДТРАНС" (код ЄДРПОУ 01268609, 98306, Автономна Республіка Крим, м. Керч, вул. Степана Разіна, б. 10) та померлою [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ); - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , на 2 поверсі, загальна площа 96,4 кв.м., майнові права на яку належали спадкодавцю згідно Договору №3/1/2014-ИП купівлі-продажу майнових прав, укладеного 08 січня 2014 року між ФОП [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] , [ADDRESS] ) та померлою [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ). Скасувати постанову державного нотаріуса Пономаренко О.О. і зобов`язати її як реєстратора майнових прав відкрити новий розділ та зареєструвати майнові права шляхом формування реєстраційної справи на кожну квартиру, присвоївши реєстраційний номер кожному об`єкту і видати свідоцтво про право на спадщину. Позовна заява мотивована тим, що позивач - [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) є спадкоємницею за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] (дівоче прізвище- [PERSON] ), [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Позивач і мати є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованих територій України, м. Макіївка Донецької області. З жовтня 2014 р. спільно мешкали, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . В грудні 2021 р. мати, під час відвідування окупованої території - м. Макіївка, трагічно загинула. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді майнових прав на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та на двокімнатну квартиру - [ADDRESS] . Померла [PERSON] заповіту не залишила, Позивач є спадкоємцем по закону першої черги. Позивачка звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. із заявою про прийняття спадщини, у зв?язку з чим було заведено спадкову справу №70322768 у спадковому реєстрі номер нотаріуса №146/2023. Однак, при зверненні Позивачки до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказані квартири, 06.03.2025 вона отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю отримати документально підтвердженої інформації про належність майнових прав спадкодавця на час відкриття спадщини, оскільки АР Крим з 20.02.2014 р. тимчасово окупована російською федерацією, що унеможливило вчинення нотаріальних дій. Таким чином, Позивач вимушена в порядку ст.392 ЦК України звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на майнові права за законом на квартири, оскільки відмова нотаріуса перешкоджає Позивачу вирішити питання, щодо оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року вищевказану справу було передано на розгляд до Хаджибейського районного суду м. Одеси за підсудністю, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, що стосується предмету спору, відноситься до підсудності Феодосійського міського суду АРК, а тому відповідно до розпорядження Верховного Суду про зміну територіальної підсудності судових справ, ця справа має розглядатися Малиновським ( Хаджибейським) районним судом міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30 липня 2025 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , представник відповідача - Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим, представник третьої особи -Міністерства юстиції України, приймали участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач - уповноважена особа Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим просив суд прийняти рішення у відповідності до вимог законодавства України. Просив суд врахувати відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Позивач у позовній заяві необґрунтовано визначила Представництво співвідповідачем, фактично поставивши його в один ряд із державою-агресором, що є неприпустимим. Представництво не несе відповідальності за дії або бездіяльність таких органів за період до 20 лютого 2014 року та після, а також не може бути відповідачем за дії держави-окупанта та її окупаційну адміністрацію на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Таким чином, Представництво може виступати у правовідносинах виключно в межах наданих йому Конституцією та законами України повноважень, і не може розглядатися як суб`єкт відповідальності за дії, що виходять за межі його компетенції. Звертає увагу суду, що Представництво повністю підтримує вжиття заходів, спрямованих на відновлення та забезпечення реалізації порушених прав позивача, розглядаючи це як обов`язкову умову захисту прав і свобод громадян, відновлення їх законного статусу та усунення наслідків неправомірних дій, що призвели до порушення цих прав, зокрема в частині визнання права власності в порядку спадкування. Таке відновлення є не лише необхідною умовою дотримання положень Конституції України та Цивільного кодексу України, а й відповідає загальновизнаним принципам міжнародного права, включаючи заборону позбавлення майна на окупованих територіях (ст. 46 Гаазької конвенції 1907 року), а також резолюціям Генеральної Асамблеї ООН, що підтверджують територіальну цілісність України. За умови наявності достатніх доказів викладених позивачем, визнання спадкових прав позивача сприятиме утвердженню верховенства права, відновленню справедливості та забезпеченню правової визначеності у сфері спадкових відносин на тимчасово окупованій території. Також звертає увагу суду, що Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим не може виступати відповідачем у справах, предметом яких є визнання чи захист цивільних прав, зокрема у справах щодо спадкування, оскільки він не наділений відповідними повноваженнями та не є суб`єктом спірних матеріальних правовідносин. Враховуючи вищенаведене просить суд визнати Представництво неналежним відповідачем у справі. Представник третьої особи Міністерства юстиції України в судовому засіданні підтримала пояснення, які 28.08.2025 року через «Електронний суд» подані до суду, та в яких зазначено, що Мін`юст не приймав жодних рішень, які могли б порушувати безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси Позивача та не має повноважень в частині здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Від представника відповідача держави - агресора російської федерації в особі уряду російської федерації відзив на позовну заяву не надходив. Представник третьої особи - Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. 01.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що невірною, помилковою і безпідставною є позовна вимога [PERSON] , в частині, де позивач просить суд «Скасувати постанову державного нотаріуса Пономаренко О.О. і зобов`язати її як реєстратора майнових прав відкрити новий розділ та зареєструвати майнові права шляхом формування реєстраційної справи на кожну квартиру, присвоївши реєстраційний номер кожному об`єкту і видати свідоцтво про право на спадщину». Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесена у відповідності з чинним законодавством України, Позивач не вважає дії нотаріуса незаконними і протиправними, тому немає підстав для її скасування і вимога її скасування є безпідставною і незаконною. Звертається увага, що при задоволенні судом вимог Позивача про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на майнові права на квартири, зазначені в позові, нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на зазначені майнові права, так як винесене рішення суду вже буде правовстановлюючим документом на майнові права спадкоємця, тобто перехід прав зі спадкодавця на спадкоємця вже відбудеться, але в судовому порядку. Таким чином, не може бути кілька підстав для реєстрації одного й того ж права власності. Крім того, звертає увагу на те, що пунктом 1 статті 312 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) передбачено: "Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею. В цих випадках, як передбачено п. 6 цієї ж статті, нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом. У випадку винесення судом рішення по справі - визнання права власності в порядку спадкування, нотаріусом не буде вчинятись нотаріальна дія, тому ствердження позивача про необхідність "зобов`язати нотаріуса Пономаренко О.О. як реєстратора майнових прав відкрити новий розділ та зареєструвати майнові права шляхом формування реєстраційної справи на кожну квартиру" для державної реєстрації права власності на майно в порядку спадкування не відповідає зазначеним нормам законодавства. Як передбачено чинним законодавством (п. 5 ст. 3 Закону), державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим-третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом. Тобто, у випадку отримання рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, Позивач має право звернутись з метою державної реєстрації права власності до будь-якого державного реєстратора, зазначеного в Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Треті особи - фізична особа- підприємець [PERSON] та Відкрите акціонерне товариство "КЕРЧБУДТРАНС» у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. На підставі поданих [PERSON] документів та наданих пояснень, судом встановлено, що [INFO] в м. Макіївці Донецької області померла [PERSON] [INFO] , яка є матір`ю позивача [PERSON] 26.01.2022 р. Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві відмовив у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки Позивачем надані для проведення реєстрації смерті документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. 27.01.2022 р. Позивачем подано заяву про встановлення факту смерті Оболонського районного суду м. Києва. 28.01.2022 р. Оболонським районним судом у справі №756/1295/22 прийнято рішення, яким встановлено факт смерті [PERSON] [INFO] , місце народження росія, м. Волгоград, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померлої [INFO] у м. Макіївка Донецькій області Україна у віці 71 року, причина смерті-набряк головного мозку, закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під оболонку головного мозку. 10.02.2022 р. Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві на підставі судового рішення надав свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] [INFO] 24.02.2023 р. Позивач будучи рідною донькою померлою [PERSON] рекомендованим листом ПАТ "УКРПОШТА" №0421219724107 подала до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (оригінал №399, HCT №668998) разом з пакетом документів згідно з описом вкладення до листа. 27.02.2023 р. відповідно до витягу № 71621640 про реєстрацію в Спадковому реєстрі нотаріус Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. відкрила спадкову справу №70322768, номер у нотаріуса 146/2023, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , російська федерація (далі - рф), місто Волгоград, дата смерті [INFO] . Постановою Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті [PERSON] , у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини. 25 вересня 2023 р. Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/5832/23 встановлено факт прийняття спадщини та постійного проживання [PERSON] [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . 27.02.2025 р. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі №70322768, яку направила рекомендованим листом АТ «УКРПОШТА» №0421900119432. За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини (ст.ст.1220,1221 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом [PERSON] , є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її мати. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Разом з тим, 06.03.2025 р. позивач отримала письмову відмову нотаріуса, оскільки майно, яке є об`єктом спадкування знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і тому неможливо отримати всіх необхідних документів, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрація права на вищезазначені квартири проведена не була, в реєстрі відсутні записи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,- тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно зі ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки ( ч.1 ст.190 ЦК України). Згідно зі ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав, а тому є об`єктом спадкування. Зважаючи на те, що починаючи з березня 2014 року Автономна Республіка Крим, де розташовані об`єкти, майнові права на які має успадкувати позивач [PERSON] , а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , на 10 поверсі, загальною площею 62,6 кв.м., належала спадкодавцю згідно Договору про дольову участь в будівництві б/н, укладеного 07 серпня 2013 року між ВАТ "КЕРЧБУДТРАНС" та померлою [PERSON] ; трикімнатна квартира [ADDRESS] , на 2 поверсі, загальною площею 96,4 кв.м., яка належала матері позивача на підставі Договору №3/1/2014-ИП купівлі-продажу майнових прав, укладеного 08 січня 2014 року між ФОП [PERSON] та померлою [PERSON] , розташовані на території України, яка є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, зазначене унеможливило отримання позивачем Свідоцтва про право на майнові права на вказані об`єкти, що є безумовною підставою для захисту порушених прав [PERSON] в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися, до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно ВОЛОДІТИ своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як ' в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч.3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Верховний Суд у своїй постанові від 18 грудня 2019 року по справі № 265/6868/16-ц вказав на те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від спадкування, неприйняття спадщини ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Суд звертає увагу, що приписами ч. 3 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі утворення обласної військової адміністрації на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення чи скасування, повноваження обласної ради здійснюють відповідні обласні військові адміністрації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказано, що щоб визнати відповідача неналежним, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Також ВП ВС у вказаній постанові зазначила про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011 вказано про те, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з позовом до держави російської федерації, як окупанта АРК та до Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим. Враховуючи що спірне майно, яке успадкувала позивач розташоване на території АРК у місті Феодосія, де не створена військово-цивільна адміністрація, тому належним відповідачем у справі є держава російська федерація в особі уряду російської федерації. Щодо позиції відповідача Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим стосовно визнання Представництва неналежним відповідачем по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідач це особа, яка на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Суд погоджується з позицію представника Представництва та приходить до висновку, що Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим не може виступати відповідачем у справах, предметом яких є визнання чи захист цивільних прав, зокрема у справах щодо спадкування, оскільки він не наділений відповідними повноваженнями та не є суб`єктом спірних матеріальних правовідносин. Щодо залучення до участі при розгляді вказаної справи третьої особи Міністерства юстиції України, суд враховує наступне. В контексті статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, це особи, які беруть участь у справі на стороні позивач або відповідача, у разі, якщо рішення у справі може вплинути на її права, свободи, інтереси чи обов`язки. Інтерес третьої особи щодо задоволення позову або щодо відмови у задоволенні позову, збігається відповідно з інтересами позивача або відповідача. Оскільки позивачем не доведено, яким чином задоволення її позовних вимог може вплинути на права та обов`язки Міністерства юстиції України, суд приходить до висновку, що Міністерство помилково залучено позивачем до участі у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог. Щодо позовних вимог [PERSON] , про скасування постанови державного нотаріуса Пономаренко О.О. та зобов`язання її як реєстратора майнових прав відкрити новий розділ та зареєструвати майнові права шляхом формування реєстраційної справи на кожну квартиру, присвоївши реєстраційний номер кожному об`єкту і видати свідоцтво про право на спадщину, суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають. Як вказувалася вище у рішенні, відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами по справі є позивач та відповідач. Саме відповідача, суд своїм рішенням зобов`язує усунути порушення права, які завдані відповідачем. При цьому, позивач не залучила в якості відповідачів ні Одинадцяту Київську Державну Нотаріальну контору, ні державного нотаріуса Одинадцятої Київської Державної Нотаріальної контори Пономаренко О.О., що позбавляє суд можливості розглянути ці вимоги та прийняти законне рішення. Вимоги заявлені до осіб, які не залучені в якості відповідачів є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо залучення в якості третьої особи - Одинадцятої Київської Державної Нотаріальної контори, в особі державного нотаріуса Пономаренко О.О., суд погоджується з позицією заступника завідуючого Одинадцятої Київської Державної Нотаріальної контори Ольги Васильєвої, що третьою особою слід вважати саме нотаріальну контору, а не державного нотаріуса Пономаренко О.О., так як спадкова справа була заведена нотаріальною конторою, буде зберігати в архіві контори незалежно від роботи в ній конкретного нотаріуса. Таким чином, третьою особою по даній справі є - Одинадцята Київська Державна Нотаріальна контора. Щодо вимог позивача про скасування постанови державного нотаріуса Пономаренко О.О. та зобов`язання її як реєстратора майнових прав відкрити новий розділ та зареєструвати майнові права шляхом формування реєстраційної справи на кожну квартиру, присвоївши реєстраційний номер кожному об`єкту і видати свідоцтво про право на спадщину, суд дійшов наступних висновків. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесена у відповідності з чинним законодавством України, оскільки сама Позивач не вважає дії нотаріуса незаконними і протиправними, саме ця Постанова і є підставою для звернення з вказаним позовом до суду, тому немає підстав для її скасування. В разі скасування Постанови нотаріуса, зникає підстава звернення до суду з позовом про визнання права на майнові права щодо об`єктів спадкування. Окрім того, в разі задоволення вимог Позивача якими за [PERSON] буде визнано права власності в порядку спадкування на майнові права на квартири, зазначені в позові, нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на зазначені майнові права, так як винесене рішення суду вже буде правовстановлюючим документом на майнові права спадкоємця, тобто перехід прав зі спадкодавця на спадкоємця вже відбудеться, але в судовому порядку. Крім того, пунктом 1 статті 312 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) передбачено: "Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею. У випадку винесення судом рішення по справі - визнання права власності в порядку спадкування, нотаріусом не буде вчинятись нотаріальна дія, тому відсутні підстави про зобов`язання нотаріуса Пономаренко О.О. як реєстратора майнових прав відкрити новий розділ та зареєструвати майнові права шляхом формування реєстраційної справи на кожну квартиру" для державної реєстрації права власності на майно в порядку спадкування не відповідає зазначеним нормам законодавства. Як передбачено чинним законодавством (п. 5 ст. 3 Закону), державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим-третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом. Тобто, у випадку отримання рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, Позивач має право звернутись з метою державної реєстрації права власності до будь-якого державного реєстратора, зазначеного в Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Таким чином, проаналізувавши вимоги діючого законодавства України, суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій щодо фактичного усунення позивача від спадкування лише з підстави що об`єкти, які мають бути успадковані позивачем перебувають на тимчасово окупованій території України, в АР Крим. Саме така позиція суду узгоджується з приписами ст.2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені до належного відповідача держави агресора російської федерації, в особі уряду російської федерації, за участю третьої особи - ФОП [PERSON] , ВАТ «КЕРЧБУДТРАНС», Одинадцятої Київської Державної Нотаріальної контори, в частині визнання за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , права власності в порядку спадкування на майнові права після смерті матері [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка померла [INFO] , а саме на: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на 10 поверсі, загальна площа 62,6 кв.м., майнові права на яку належали спадкодавцю на підставі Договору про дольову участь в будівництві б/н, укладеного 07 серпня 2013 року між ВАТ "КЕРЧБУДТРАНС" (код ЄДРПОУ 01268609, 98306, Автономна Республіка Крим, м. Керч, вул. Степана Разіна, б. 10) та померлою [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ); на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , на 2 поверсі, загальна площа 96,4 кв.м., майнові права на яку належали спадкодавцю на підставі Договору №3/1/2014-ИП купівлі-продажу майнових прав, укладеного 08 січня 2014 року між ФОП [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] , [ADDRESS] ) та померлою [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивачки і забезпечить дотримання принципу верховенства права. Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії держави агресора - російської федерації щодо перешкоджання мирно володіти майном в порядку спадкування на території АР Крим, суд приходить до висновку, що така вимога не може кваліфікуватися судом як спосіб захисту порушеного права при розгляді цивільних справ за позовами про спадкування, а є загально відомим фактом, який не потребує доказування у цивільному процесі.

Outcome: partial