Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послався на те, що 17 серпня 2024 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб який зареєстровано Черноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Зазначає, що після укладення шлюбу сторонни проживали спільно, однак згодом стосунки погіршились. Виникли суттєві розбіжності у поглядах на сімейне життя, відносини втратили свою стабільність та гармонію. Конфлікти та непорозуміння набули постійного характеру, у результаті чого сторонни остаточно припинили спільне проживання з лютого 2025 року. Фактичні подружні відносини між позивачем та відповідачкою припинилися, проживають окремо протягом тривалого часу, спільне господарство не ведеться, спільних дітей не мають. Зазначає, що в них відсутні будь-які спільні плани на майбутнє, не збереглись сімейні зв`язки чи ознаки подружніх відносин. Вважає, що примирення неможливе та збереження цього шлюбу суперечить його інтересам просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, пода заяву, просив розгляд справи провести без його участі, задовольнити позовні вимоги та зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи булла повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Отже, зважаючи на те, що суд вжив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до ч.\~8 ст.\~178 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 серпня 2024 Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що складено актовий запис №241, прізвище дружини після укладення шлюбу " [PERSON] ". Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №\~7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат у частині витрат зі сплати судового збору слід вирішити відповідно\~до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, на підставі чого, суд дійшов висновку, що судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20\~грн, слід стягнути з відповідача на користь держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved