Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Представник позивача АТ «ПУМБ» Супрун Є.В. звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. За змістом позову, між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001726641501 від 06.11.2020, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15000,00 грн., який пізніше було збільшено до 20000,00 грн. відповідач довготривалий строк не виконує свої кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 07.05.2025 у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 36820,62 грн, з яких: 19691,35 грн заборгованість за кредитом, 17\~129,27 грн заборгованість за процентами. На вимогу позивача про сплату заборгованості відповідач не відреагував.. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі та судові витрати. Ухвалою судді від 11.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань суду на надав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного. 06.11.2020 відповідач [PERSON] підписав заяву №2001726641501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, чим підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на веб-сайті банку в повному обсязі. За змістом заяви, [PERSON] просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях, надати кредитну картку № [NUMBER] , встановити кредитний ліміт у сумі 15000,00 грн. Сторони погодили загальну річну ставку у розмірі 47,88%. Разом із заявою, 06.11.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому встановлені істотні умови договору: тип кредиту кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 15000,00 грн, строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, процентна ставка 47,88% річних. До позовної заяви позивач додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка діє з 12.08.2020. У період з 06.11.2020 по 03.03.2022 відбувалось зміна кредитного ліміту, останній раз 03.03.2022 до 20000,00 грн., про що свідчить довідка про збільшення кредитного ліміту по договору №2001726641501. Згідно з наданою суду випискою за період з 07.11.2020 по 10.08.2022, встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення кредиту, але не в повному обсязі. Станом на 07.05.2025 заборгованість за кредитним договором №2001726641501 складає 19691,35 грн за сумою кредиту, що видно з наявного розрахунку, за відсотками 17129,27 грн. Позивачем направлено на поштову адресу [PERSON] письмову вимогу про виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором №КНО-44.2.1/316 від 09.05.2025, однак матеріали справи не містять доказів її добровільного виконання відповідачем. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст.\~ст. 207,\~509,\~525-527,\~599,\~610,\~611,\~625,\~1048-1050,\~1054,\~1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.\~626-629,\~631 ЦК України). Зокрема, ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 06.11.2020 укладено кредитний договір №2001726641501, за яким АТ "ПУМБ» виконало свої зобов`язання, а саме відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало платіжну картку із встановленим лімітом, який відповідач [PERSON] використовував протягом строку користування нею. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи заперечень проти списання платежів, які стягувались банком під час користування кредитною карткою на час розгляду справи у матеріалах немає. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 07.05.2025 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, сума тіла кредиту та нарахованих відсотків, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню в повному обсязі. Із врахуванням норми ч. 2\~ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту у сумі 19691,35 грн, за відсотками 17129,27 грн, а всього 36820,62 грн. та позовна заява підлягає задоволенню. За змістом ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено повністю, з відповідача на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню удовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved