Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 309444,97 грн. та 4640,30 грн. судового збору. В обґрунтування позову покликається на те, що 25.08.2020 сторони уклали Генеральний кредитний договір № ГКД-780990.1 (далі - Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору сторони погодили, що Банк (Позивач) зобов`язується відкрити Позичальнику (Відповідачу) відновлювальну кредитну лінію, у межах котрої надавати йому кредити (Транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим Договором та діючими Тарифами Банку. Максимальна сума заборгованості Позичальника за наданими Банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним Траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання траншів у рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого Траншу, який надається Клієнту у рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п. 1.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу Банку (15%), що на момент підписання Кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів у розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 16.03.2021 у рамках Кредитного договору був виданий транш за номером №\~G02.10701.007746906 у розмірі 123896,00 грн. (надалі Транш). Одночасно з видачею Траншу Відповідачу був надісланий Графік щомісячних платежів за Траншем. Вказане узгоджується із п. 1.3. Кредитного договору, за яким у день надання Траншу Банк передає особисто Позичальнику або надсилає поштою рекомендованим листом, а Позичальник надає згоду на отримання у такий спосіб, Графіка щомісячних платежів за Траншем (далі - «Графік щомісячних платежів» та не пізніше наступного банківського дня здійснює переказ Траншу з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок Позичальника, надалі по тексту - «БПР» за винятком коштів в сумі страхового платежу, які Банк за розпорядженням Позичальника переказує на рахунок страховика в порядку п. 1.5. Договору. Власне волевиявлення на отримання Траншу за Кредитним договором Відповідачка висловила шляхом надсилання із власного Абонентського номера телефону CMC-повідомлення на номер [NUMBER] , що узгоджується із п. 1.8. Кредитного договору, за яким Позичальник заявляє про виконання Банком в повному обсязі вимог щодо інформування Позичальника, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», підтверджує своє волевиявлення щодо отримання Кредиту та укладає Кредитний договір в один із наступних способів, зокрема: шляхом скерування з Абонентського номера телефону, вказаного у Розділі 3 цього Договору ( 0975721746), коду, отриманого за допомогою СМС- повідомлення згідно з п. п. 4 п. 1.7., на номер 3553. На підтвердження викладеного надається належним чином засвідчена копія Реєстру СМС-повідомлень за березень 2021 року, оформленого на виконання Договору надання послуг № 01/01122020, укладеного 01.12.2020 між Позивачем та ТОВ «МОБІЛЬНИЙ МАРКЕТИНГ», згідно з котрим обслуговується вище вказаний короткий номер 3553, визначений додатком № 2 до вказаного Договору. Під № 389 у вище вказаному Реєстрі CMC-повідомлень наявне CMC-повідомлення Банку із проханням підтвердити власне волевиявлення на отримання Траншу, адресоване на абонентський номер телефону Відповідача: [NUMBER] та отриману від Відповідача відповідь із зазначеним у ній кодом, із раніше отриманого CMC-повідомлення Банку. Відповідно до п. 1.9. Кредитного договору здійснення Позичальником операцій у порядку п. 1.8. цього Договору вважаються його згодою на отримання Траншу в рамках та на умовах цього Договору та кошти автоматично перераховуються на картковий рахунок Позичальника. Банк у повному обсязі виконав власні зобов`язання за Кредитним договором, видавши Відповідачу 16.03.2021 у рамках Кредитного договору транш за номером № G02.10701.007746906 у розмірі 123896,00 грн. Однак, Відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 309444,97 грн. Враховуючи наведене, а також те, що станом на сьогодні Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, позивач був вимушений звернутись до суду із цим позовом. Ухвалою від 20.08.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. 05.09.2025 від представника Відповідачки адвоката Яреська Т. В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає про часткове визнання [PERSON] позовних вимог у частині стягнення з Відповідачки на користь Позивача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 180634,03\~грн., що складається з: 121413,62 грн. заборгованості за простроченим основним боргом та 59220,41 грн. заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. А також просить стягнути з Позивача на користь Відповідачки судові витрати, понесені на правничу допомогу, вартість яких становить 15000,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що Відповідачка визнає наявність заборгованості перед Позивачем за Траншем від 16.03.2021 №G02.10701.007746906, однак категорично не може погодитись з розміром вказаної заборгованості, яку намагається стягнути Позивач. Представник Відповідачки вказує, що пп.1.4.2 п.1.4 Кредитного договору та п.п.4.2 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Кредитного договору (у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості) є нікчемними, а отже, до них повинні бути застосовані наслідки виконання нікчемного правочину, а саме зарахування коштів, сплачених на «погашення плати за обслуговування по кредитному договору», у рахунок погашення основного боргу та нарахованих процентів за Кредитним договором. Окрім цього, звертає увагу суду, що у матеріалах справи наявна Вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань, яка за своєю правовою природою є вимогою у розумінні ст.1050 ЦК України (про що прямо зазначено у вказаній Вимозі). Також, зазначає, що у вказаній Вимозі чітко зафіксований розмір та складові заборгованості станом на 03.04.2025, при цьому усі складові заборгованості визначені як «прострочені». Тобто, надсиланням вимоги до Відповідачки, Позивач зафіксував дату з розміром заборгованості, встановленим на цю дату 03.04.2025. Після зазначеного строку право нараховувати проценти Позивач втратив. Окрім цього, вказує, що з детального аналізу даних Виписки по Кредитному договору за період з 01.01.2000 по 27.05.2025 вбачається, що сплачені Відповідачкою кошти замість погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, Позиваче направив у погашення плати за обслуговування по кредитному договору, що є незаконними ву зв`язку з нікчемністю пп.1.4.2 п.1.4 Кредитного договору та п.п.4.2 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Кредитного договору (у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості). Також, як зазначав представник Відповідачки вище, Позивач незаконно продовжував нараховувати відсотки після пред`явлення Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань. У зв`язку з вищевикладеним представник Відповідачки здійснив контррозрахунок заборгованості на підставі наданих Позивачем виписок, відповідно до якого розмір заборгованості Відповідачки перед Позивачем складає 180634,03 грн., з яких: 121413,62 грн. заборгованість за простроченим основним боргом; 59220,41 грн. заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом. Таким чином, з Відповідачки на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за траншем №G02.10701.007746906 до Генерального кредитного договору №ГКД-780990.1 у розмірі 180634,03 грн., яку Відповідачка визнає. 24.09.2025 на адресу суду від АТ «Ідея Банк» надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до якої представник Позивача зазначає про необґрунтованість доводів відповідачки про недійсність умов кредитного договору у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Додатково надав детальний розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором із перерахунком заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахування сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, відповідно до якого заборгованість Відповідачки становить 186311,40 грн. Також зазначає, що Відповідачці припиненні усі нарахування з дати вимоги, а саме зі 03.04.2025, що відображено у детальному розрахунку заборгованості за траншем №G02.10701.007746906 до Генерального кредитного договору №ГКД-780990.1. Крім того, стверджує про відсутність правових підстав для стягнення з Позивача на користь Відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. 21.10.2025 через систему Електронний Суд від представника Відповідачки адвоката Яреська Т. В. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначає, що Відповідачці дещо незрозуміла позиція Позивача, оскільки він з одного боку просить стягнути з Відповідачки 309444,97 грн., що складається з 121415,27 грн. простроченого боргу, 71362,50 грн. прострочених процентів, 116667,20 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту, а з іншого боку у новому Розрахунку показує, що «без врахування плати за обслуговування розмір заборгованості складає 186311,40 грн.». Надання вказаного Розрахунку Позивач мотивує тим, що «…якщо суд дійде висновку про нікчемність умови договору плати за обслуговування кредитної заборгованості і вважатиме за потрібне в силу вимог ст.216 ЦК України застосувати наслідки нікчемності по Кредитному договору, у справі буде наявний розрахунок заборгованості, яка на думку Позивача підлягатиме стягненню з Відповідача після застосування наслідків нікчемності.». Тобто, фактично Позивач визнає, що його нарахування «плати за обслуговування кредиту» є протиправними, а така складова боргу є нікчемною, але все рівно намагається стягнути протиправну заборгованість. Ця позиція Позивача, на думку Відповідачки, є порушенням ч.2, 4 ст.43 ЦПК України. Більше того, штучне завищення розміру заборгованості, наявність якої (але не розмір, заявлений Позивачем) фактично визнається Відповідачкою є нічим іншим, як порушенням, встановленим п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України зловживання процесуальними правами, неприпустимість якого встановлена законом. Окрім того, Відповідачка категорично не згодна з так званим «Детальним розрахунком заборгованості Відповідача по Кредитному договору без плати за обслуговування кредитної заборгованості станом на 28.05.2025 року», оскільки він містить очевидні помилки та нарахування, що суперечать умовам Кредитного договору. Як вже зазначав представник у Відзиві, відповідно до пп.1.4.1 п.1.4 Кредитного договору: «За користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 10% (Маржа банку). Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%». При цьому, відповідно до п.1.12 Кредитного договору: «Позичальник повертає транш разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в щомісячних внесках включно до дня/числа кожного місяця визначеного як дата погашення згідно з актуальним графіком щомісячних платежів за траншем.». Відповідно до п.1.14 Кредитного договору: «Нарахування процентів здійснюється щомісячно за методом «факт-факт». Як вбачається з Графіку платежів, проценти нараховуються кожного 16 (шістнадцятого) числа місяця, що є кінцем відповідного розрахункового періоду. Тобто, фактично, відповідно до узгоджених умов Кредитного договору, проценти нараховуються не щоденно, а на залишок заборгованості станом на кінець розрахункового періоду. У своєму Контр-Розрахунку, представник Відповідачки відобразив нарахування відсотків саме на кінець розрахункового періоду, як це передбачено умовами Кредитного договору, водночас, якщо проаналізувати Розрахунок Позивача, то вбачається, що він нараховував відсотки у періоди, які закінчуються кожним 15 (п`ятнадцятим) числом місяця, що суперечить Графіку платежів, та в незрозумілі і жодним пунктом Кредитного договору невизначені проміжні періоди (наприклад, з 16.10.2021 по 28.10.2021, чи 16.12.2021 по 28.12.2021 тощо). Подібні неузгоджені нарахування відсотків Позивачем призвели власне до розбіжності сум заборгованості між контррозрахунком представника Відповідачки та Розрахунком Позивача. Також зазначає, що Детальний розрахунок заборгованості Відповідачки по Кредитному договору без плати за обслуговування кредитної заборгованості станом на 28.05.2025, є недостовірним доказом, оскільки прямо суперечить умовам Кредитного договору, а, отже, не може бути належним доказом, а відповідно не може братися судом до уваги. Щодо безпідставних тверджень Позивача про зменшення витрат на правничу допомогу Відповідачки, то остання категорично не погоджується з такими. Представниця Позивача у судове засідання не з`явилася, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у позовній заяві зазначає, що просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Представник Відповідачки адвокат Яресько Т. В., який брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, підтримав доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, та просив стягнути з Відповідачки на користь Позивача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 180634,03 грн., а також Відповідачки судові витрати, понесені на правничу допомогу, вартість яких становить 15000,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. Суд, врахувавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 25.08.2020 сторони уклали Генеральний кредитний договір № ГКД-780990.1 (а. с. 4-5). Відповідно до Кредитного договору сторони погодили, що Банк (Позивач) зобов`язується відкрити Позичальнику (Відповідачці) відновлювальну кредитну лінію, ц межах котрої надавати йому кредити (Транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим Договором та діючими Тарифами Банку. Максимальна сума заборгованості Позичальника за наданими Банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним Траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання траншів у рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого Траншу, який надається Клієнту у рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п. 1.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу Банку (15%), що на момент підписання Кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів у розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 16.03.2021 у рамках Кредитного договору був виданий транш за номером № G02.10701.007746906 у розмірі 123896,00 грн. Одночасно з видачею Траншу Відповідачці був надісланий Графік щомісячних платежів за Траншем (а. с. 6-11). Вказане узгоджується із п. 1.3. Кредитного договору, за яким у день надання Траншу Банк передає особисто Позичальнику або надсилає поштою рекомендованим листом, а Позичальник надає згоду на отримання у такий спосіб, Графіка щомісячних платежів за Траншем (далі - «Графік щомісячних платежів» та не пізніше наступного банківського дня здійснює переказ Траншу з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок Позичальника, надалі по тексту - «БПР» за винятком коштів в сумі страхового платежу, які Банк за розпорядженням Позичальника переказує на рахунок страховика в порядку п. 1.5. Договору. Власне волевиявлення на отримання Траншу за Кредитним договором Відповідачка висловила шляхом надсилання із власного Абонентського номера телефону CMC-повідомлення на номер [NUMBER] , що узгоджується із п. 1.8. Кредитного договору, за яким Позичальник заявляє про виконання Банком в повному обсязі вимог щодо інформування Позичальника, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», підтверджує своє волевиявлення щодо отримання Кредиту та укладає Кредитний договір в один із наступних способів, зокрема: шляхом скерування з Абонентського номера телефону, вказаного у Розділі 3 цього Договору (0975721746), коду, отриманого за допомогою СМС- повідомлення згідно з п. п. 4 п. 1.7., на номер 3553. На підтвердження викладеного надається належним чином засвідчена копія Реєстру СМС-повідомлень за березень 2021 року (а. с. 14-15), оформленого на виконання Договору надання послуг № 01/01122020, укладеного 01.12.2020 між Позивачем та ТОВ «МОБІЛЬНИЙ МАРКЕТИНГ» (а. с. 12-13), згідно з котрим обслуговується вище вказаний короткий номер 3553, визначений додатком № 2 до вказаного Договору. Під № 389 у вище вказаному Реєстрі CMC-повідомлень наявне CMC-повідомлення Банку із проханням підтвердити власне волевиявлення на отримання Траншу, адресоване на абонентський номер телефону Відповідача: [NUMBER] та отриману від Відповідачки відповідь із зазначеним у ній кодом, із раніше отриманого CMC-повідомлення Банку. Відповідно до п. 1.9. Кредитного договору здійснення Позичальником операцій у порядку п. 1.8. цього Договору вважаються його згодою на отримання Траншу в рамках та на умовах цього Договору та кошти автоматично перераховуються на картковий рахунок Позичальника. Банк у повному обсязі виконав власні зобов`язання за Кредитним договором, видавши Відповідачці 16.03.2021 у рамках Кредитного договору транш за номером № G02.10701.007746906 у розмірі 123896,00 грн, що зокрема підтверджується меморіальним ордером №\~5941450 від 16.03.2021 (а. с. 16). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У частині 1 статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.\~612\~ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідачка умов договору у встановлений договором термін не виконала. Суд звертає увагу, що Відповідачка не заперечує факт укладення нею Кредитного договору, проте не погоджується зі сумою заборгованості, яку Позивач просить стягнути. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 28.05.2025 загальна сума заборгованості за кредитом, відповідно до довідки-розрахунку, становить 309444,97 грн., яка складається зі: 121415,27 грн. прострочений борг; 71362,50\~грн. прострочені проценти, 116667,20 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту (а. с. 19). Окрім цього, заборгованість Відповідачки підтверджується випискою по рахунку №\~ [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків [NUMBER] ) (а. с 18). Позивач направляв Відповідачці вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03.04.2025, однак остання належним чином не відреагувала та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала (а.\~с.\~20). Враховуючи наведене, суд вважає, що стягнення суми простроченого боргу та процентів є підставними, оскільки суд встановив, що дійсно у Відповідачки наявна заборгованість по Кредитному договору. Разом з тим, Позивач, у розмір заборгованості, заявленої у позові, включив заборгованість за прострочену плату за обслуговування кредиту у сумі 116667,20 грн. Згідно п. 1.4.2 Кредитного договору, за обслуговування Банком кредитної заборгованості Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни, визначені згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного Траншу, що буде відображатись в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Згідно з п.4.2 Паспорту споживчого кредиту, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,5% щомісячно від початкової суми Траншу (Кредиту) у рамках Генерального кредитного договору. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно зі частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає\~Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частини 2\~статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому суд погоджується з доводами представника Відповідачки про нікчемність умов кредитного договору щодо стягнення з Відповідачки плати за обслуговування кредитної заборгованості за Кредитним договором. З наданого представником Позивача детального розрахунку заборгованості по Кредитному договору вбачається, що сума простроченої заборгованості Відповідачки по кредиту станом на 28.05.2025 становить 186311,40 грн, яка складається з простроченого основного боргу 116365,21 грн. та прострочених процентів 69946,19 грн (а. с. 69-70). Таким чином, відповідно до наданого представником Позивача детального розрахунку заборгованості Відповідачці не нарахована прострочена плата за обслуговування кредиту та здійснений перерахунок заборгованості Відповідачки за Кредитним договором. У статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлена черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Суд бере до уваги детальний розрахунок, який наданий АТ «Ідея Банк» та здійснений відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», умов Кредитного договору, та вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження розміру кредитної заборгованості Відповідачки. Щодо тверджень представника Відповідачки про неправомірне нарахування Банком процентів у рахунок заборгованості за Кредитним договором після направлення Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, суд такі відхиляє, оскільки Відповідачці припиненні усі нарахування з дати вимоги, а саме зі 03.04.2025, що відображено у детальному розрахунку заборгованості за траншем №G02.10701.007746906 до Генерального кредитного договору №ГКД-780990.1. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з Відповідачки на користь Позивача заборгованості у розмірі 186311,40 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки сторони досягли згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин відповідно до ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину. Відтак, кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання за кредитним договором мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору (ст. 526 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановив, що Відповідачка прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до приписів п.13 ч.3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). У постанові Верховного суду від 02.12.2021 року у справі 280/5176/20 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). До матеріалів справи долучений договір про надання правничої (правової) допомоги №\~24105 від 23.05.2024, укладений між [PERSON] та адвокатом Яреськом Т. В., Додаток №\~3 до Договору № 24105 від 23.05.2024, у якому встановлений фіксований гонорар адвоката у розмірі 15000,00 грн, ордер про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахункова квитанція №20/08/25 від 20.08.2025, відповідно до якої загальна вартість послуг, наданих адвокатом, становить 15000,00 грн, Акт приймання-передачі послуг №\~1 від 04.09.2025, відповідно до якого Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги з правничої допомоги на загальну суму 15000,00 грн, квитанцію про оплату відповідачем наданих юридичних послуг. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» підлягають до часткового задоволення, беручи до уваги складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд приходить до висновку про те, що з Позивача на користь Відповідачки слід стягнути 5970,00 грн. (з розрахунку: 1) (186311,40 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 309444,97 грн (заявлені позовні вимоги) = 60,20% (процент задоволених позовних вимог); 2) суд відхилив 39,80% позовних вимог Позивача (100% - 60,20% = 39,80%), а відтак 15000,00 грн (загальні судові витрати) х 39,80% (процент позовних вимог, у яких відмовлено) : 100% = 5970,00 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь Позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2793,84 грн (з розрахунку 186311,40 (задоволені позовні вимоги)/309444,97 (заявлені позовні вимоги) х 4640,30 (сплачений судовий збір)).

Outcome: partial