Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська універсальна товарна біржа «Центр» про визнання дійсним договору № Н-1059 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Одеській універсальній товарній біржі «ЦЕНТР», згідно із яким, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка [PERSON] та її батьки [PERSON] та [PERSON] є покупцями квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] у відповідності до спірного договору купівлі-продажу № Н-1059. У квартирі із моменту її купівлі проживали позивачка та її батьки. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Для вільного користування та розпоряджання квартирою, зокрема, оформлення своїх спадкових прав, [PERSON] необхідно звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору № Н-1059 купівлі-продажу нерухомого майна реальним та дійсним. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Чернявській Л.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2024 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та витребувано належним чином засвідчену інформацію, за ким зареєстрована квартира за адресою: [ADDRESS] . На підставі розпорядження № 996/25 від 28.05.2025 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 06.05.2025 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/10789/24-Е провадження № 2/522/466/25. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/10789/24-Е провадження № 2/522/466/25 передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2025 цивільна справа прийнята до провадження та призначений розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 21.08.2025. Зобов`язано позивачку направити копії позовної заяви з додатками відповідачам та третій особі у відповідності до приписів ст. 43 ЦПК України. 26.06.2025 до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Пуленко А.Г. надійшла заява про усунення недоліків, до якої заявниця додала докази направлення копії позовної заяви з додатками відповідачам та третій особі з додержанням вимог ст. 43 ЦПК України. У підготовче засідання 21.08.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 12.08.2025 від представника позивача адвоката Пуленко А.Г. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, в заяві адвокат зазначила, що позивач підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідачі та третя особа про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладене на 23.09.2025. 18.09.2025 до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Пуленко А.Г. надійшла заява про долучення доказів. У підготовче засідання 23.09.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 23.09.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, у якій представник також просить суд закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду. Відповідачі та третя особа про причини неявки суд не повідомили, заяви та клопотання не подавали. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 закрите підготовче провадження, цивільна справа призначена до судового розгляду по суті на 15.10.2025. У судове засідання 15.10.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 13.10.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача адвоката Пуленко А.Г. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідачі та третя особа про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладений на 11.11.2025. У судове засідання 11.11.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява від представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідачі та третя особа про причини неявки суд не повідомили, заяви та клопотання не подавали. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідачів про судове засідання, однак відповідачі до суду не з`являлись, про причини неявки суду не повідомляли, не подали відзив, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 11.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 21.11.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~2\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3-4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст.\~78\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу Української РСР, чинного станом на момент укладення договору купівлі-продажу сторонами (надалі ЦК Української РСР), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду(ч. 1-2 ст. 42 ЦК Української РСР). Неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників (ч. 1 ст. 13 ЦК Української РСР). Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно з ч. 1-2 ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК Української РСР). Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Згідно з ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України «Про товарну біржу»,\~в редакції чинній станом на момент укладення договору купівлі-продажу сторонам (надалі Закон № 1956-XII) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1956-ХІІ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Суд встановив, що 23.03.2000 члени Одеської універсальної товарної біржі «Центр» [PERSON] і [PERSON] (продавці) та члени Одеської універсальної товарної біржі «Центр» [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , яка діє в цьому договорі з дозволу своєї матері [PERSON] (покупці), уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна №Н-1059, згідно з яким продавці продали, а покупці купили в рівних долях квартиру [ADDRESS] . В пункті 3 договору зазначено, що 610/1000 частки зазначеної квартири належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 24.11.1999. 390/1000 частки зазначеної квартири належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого ОУТБ «Центр» 29.02.2000 за №Н-1033. У пункті 5 договору зазначено, що квартира продана за 17200,00 гривень, які отримані продавцями після підписання цього договору. [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в рівних часках здобувають право власності на квартиру з моменту укладення зазначеного договору та реєстрації його на біржі. Пунктом 8 договору визначено, що на виконання ст. 227 Цивільного кодексу України [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] зобов`язані зареєструвати цій договір в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості. У тексті містяться відомості про те, що цей договір зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації договорів з нерухомістю», реєстраційний номер №Н-1059 від 23.03.2000. Особи сторін, що уклали договір, встановлені, приналежність майна визначена, а також повноваження представників перевірений, достовірність підписів посвідчується. Відповідно до інформаційного листа Комунального Підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 11.10.2024 №43658/04-04 станом на 31.12.2012, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за фізичними особами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказані рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі) в рівних частках на підставі договору №Н-1059 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею «Центр» 23.03.2000. Реєстраційний запис зроблений 05.04.2000 за реєстровим номером 1047 у реєстровій книзі 359 пр на сторінці 126. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] : [PERSON] (батько); [PERSON] (мати). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.04.2021 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [INFO] померла [PERSON] . У відповідності до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №66244862 від 02.09.2021 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №421Б/2021. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.01.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [INFO] помер [PERSON] . У відповідності до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №77311842 від 13.06.2024 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №183б/2024. З витягу № 00045363164 від 05.06.2024 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що 29.08.2008 позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підтвердження позовних вимог, позивачка до позовної заяви додала копії квитанцій про сплату комунальних послуг [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 виклала висновок про те, що «вимоги щодо змісту та форми правочинів визначаються законодавством, чинним на момент їх вчинення. Це саме положення стосується також підстав визнання правочинів недійсними. При розгляді справи про визнання правочину недійсним він оцінюється на предмет відповідності до вимог законодавства, чинного під час його укладення. Отже, на правочини вчинені до моменту набуття чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, тобто до 01 січня 2004 року, поширюється законодавство, чинне на момент їх укладення, зокрема Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 478/708/19 (провадження № 61-2680св20), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 205/1783/20 (провадження № 61-480св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2023 року в справі № 203/4638/20 (провадження № 61-4402ск23)); (…) на рівні ЦК Української РСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК Української РСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі». При вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони фактично виконали договір, покупці передали кошти в оплату вартості нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності на майно було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, сторони договору мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. У зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси повний текст рішення суду складений 05.12.2025.

Outcome: approved