Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

26.05.2025 позивач звернувся до Приморськог районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 855,68 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 337756-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 8 000,00 грн. Таким чином, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало в повному обсязі шляхом перерахунку на банківську картку позичальника грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. Проте, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим у неї станом на 15.05.2025 утворилась заборгованість за договором № 337756-КС-001 в сумі 23 855,68 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 14 655,68 грн заборгованість по процентам та 1 200,00 грн заборгованість за комісією. Посилаючись на порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договіром № 337756-КС-001 від 05.07.2021 в сумі 23 855,68 грн. 05.06.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази. 07.07.2025 та 03.10.2024 на виконання ухвали суду від 05.06.2025 від ПАТ «ПриватБанк» надійшло дві аналогічні за змістом відповіді, згідно яких на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та додатково надано виписку по рахунку. 15.08.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи у спрощеному провадженні з викликом сторін, у задоволенні якого ухвалою суду від 19.08.2025 відмовлено. 27.08.2025 представник відповідача повторно звернувся до суду з клопотанням про перехід до розгляду справи у спрощеному провадженні з викликом сторін. Суд зауважує, що питання про перехід до розгляду справи з викликом сторін вже було предметом розгляду, у задоволенні якого ухвалою суду від 19.08.2025 відмовлено. Розглянувши подане повторно клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи у спрощеному провадженні з викликом сторін, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ. Пунктом 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін є правом, а не обов`язком суду, та здійснюється при наявності відповідного клопотання та при наявності певних умов. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи те, що розмір заявленої до стягнення суми коштів не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а предмет доказування не вимагає проведення судового засідання, оскільки відповідач не позбавлений права долучити усі наявні у нього докази для заперечення вимог позивача, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та відмовляє у його задоволенні. 27.08.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що [PERSON] не брала кредиту за яким заявлено вимоги про стягнення заборгованості, натомість кредит взятий жінкою, візуально схожою на відповідачку. Цей кредит оформлено [PERSON] , [INFO] , яка мешкала на орендованої квартирі в [ADDRESS] , а проживання зареєстроване в с. Баранове, Іванівського р-н.,Одеської обл. [PERSON] подала заяву до поліції про вчиненння кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Позивач не надав докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які позивачем встановлена комісія. Умови кредитного договору, які встановлюють комісію є недійсними відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». В задоволенні позову просить відмовити. 28.08.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що сторона позивача не отримувала копію вищезазначеного відзиву від сторони відповідача. Більше того, як вбачається з тексту цього відзиву, сторона відповідача не направила його копію стороні позивача. Щодо начебто вчинення щодо відповідачки шахрайських дій, позивач звертаємо увагу суду, що до відзиву на позовну заяву стороною відповідача була надана лише фотокопія заяви відповідачки до поліції щодо начебто вчинення щодо неї шахрайських дій. Як вбачається з фотокопії вищезазначеної заяви, вона подана відповідачем до поліції лише 20.08.2025. При цьому, кредитний договір стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду цієї справи був укладений між позивачем та відповідачем 05.07.2021. Сторона відповідача не надала суду доказів відкриття за заявою відповідача кримінального провадження та початку досудового розслідування. При цьому, навіть якщо поліція відкриє кримінальні провадження за заявою відповідача, факт наявності кримінального провадження та внесення даних у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань свідчить лише про початок розслідування, але ніяк не може підтверджувати те, що відповідач не укладав з позивачем кредитний договір. До аналогічних висновків прийшов Київській апеляційний суд у своїй постанові від 15.10.2024 у справі № 357/2883/24, Сторона Відповідача не надала рішення суду у кримінальній справі, яким Відповідача було визнано потерпілою особою внаслідок шахрайство або інших протиправниї дій щодо нього. Позивач зауважує, що під час укладення кредитного договору відповідач проходила відео-верифікацію, під час якої: -Зазначила, що вона самостійно подала заявку на отримання кредиту; -Надала повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з її зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені нею під час здійснення відео-верифікації; -Підтвердила, що на неї не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; -Зазначила свій номер телефону [NUMBER] ; -Зазначила серію та номер свого паспорта [NUMBER] та дату його видачі; -Зазначила свою дату народження [INFO] . Відповідно до вищевикладеного, звернення відповідача до поліції з заявою про вчинення щодо нього шахрайства має штучний характер, єдиною метою якого є спроба уникнути цивільно-правової відповідальності щодо сплати заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з цим, твердження відповідача щодо начебто заволодіння невідомою особою конфіденційною інформацією відповідача та начебто укладення шахраями від його імені кредитного договору є непрадою, не відповідає дійсності, і не узгоджується з матеріалами справи. Згідно правового висновку Верховного Суду України у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 про застосування норми права: «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Щодо правомірності встановлення небанківською установою ТОВ «Бізнес Позика» комісії за надання кредиту у кредитному договорі та правомірності стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту, позивач зазначає, що відповідно до п. 1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 8 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до п. 1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1 200,00 грн. Відповідно до п. 3 кредитного договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись. Встановлений вищезазначеним пунктом кредитного договору графік платежів чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Також обов`язок відповідача щодо сплати, зокрема комісії за надання кредиту передбачений у Паспорті споживчого кредиту до Кредитного договору, де також викладений графік платежів за кредитним договором, який чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. 01.09.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вона повторно зазначає, що [PERSON] не брала кредиту за яким заявлено вимоги про стягнення заборгованості, натомість кредит взятий жінкою, візуально схожою на відповідачку. Цей кредит оформлено [PERSON] , [INFO] , яка мешкала на орендованої квартирі в [ADDRESS] , а проживання зареєстроване в с. Баранове, Іванівського р-н.,Одеської обл. Гальперіна В.В. подала заяву до поліції про вчиненння кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та скаргу слідчому судді до Приморського районного суду м. Одеси. З цією жінкою відповідачка розмовляла і та фактично підтвердила, що це вона брала кредит на викрадений паспорт. 03.09.2025 від представника позивача надійшли заперечення, у яких зазначає, що сторона Позивача не отримувала копію вищезазначених Заперечень від сторони Відповідача. Більше того, як вбачається з тексту цих Заперечень, сторона Відповідача не направила їх копію стороні Позивача, у зв`язку з чим позивач просить суд не брати до уваги під час розгляду та вирішення справи докази, які сторона Відповідача не направляла позивачу. Також представник зазначає, що сторона Відповідача належним чином не аргументує необхідність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не обмежує право сторони Відповідача на подання відзиву на позовну заяву, додаткових пояснень, заперечень, заяви та клопотань тощо. У зв`язку з вищевикладеним, на думку сторони Позивача, Клопотання сторони Відповідача про розгляд справи з викликом сторін подане з метою затягування розгляду справи та є зловживанням стороною Відповідача своїми процесуальними правами. Суд зазначає, що відповідно до ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу (ч. 3 ст. 180 ЦПК України). Оскільки відповідачем до відзиву на позовну заяву та до заперечень на відповідь на відзив не долучено доказів їх направлення позивачу, суд не враховує їх під час ухвалення рішення та вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив наступне. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Судом встановлено, що 05.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 337756-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 05.07.2021 позивачем направлено відповідачеві пропозицію (оферту) укласти договір № 337756-КС-001 про надання кредиту. 05.07.2021 відповідач [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 337756-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. У зв`язку з чим, позивачем направлено відповідачеві через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2697 - на номер телефону [NUMBER] , який було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який ним було введено/відправлено. Таким чином, 05.07.2021 між сторонами було укладено договір про надання кредиту № 337756-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 1 договору кредиту, позивач надає позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Строк дії кредиту до 20.12.2021. Процентна ставка фіксована та становить 1,0839892 % за кожен день користування кредитом. Пунктами 2,3 кредитного договору передбачено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що свої зобов`язання за договором кредиту позивач виконав, надавши позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів (платіжним дорученням) № 29687 від 05.07.2021 та випискою за договором за період 05.07.2021 - 20.12.2021. Відповідно до п. 5.1. Правил, які у відповідності до п. 10 кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконола свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 15.05.2025 утворилась заборгованість за договором № 337756-КС-001 в сумі 23 855,68 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 14 655,68 грн заборгованість по процентам та 1 200,00 грн заборгованість за комісією. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а відтак, суд доходить висновку про те, що, акцептуючи пропозицію ТОВ «Бізнес Позика» - Гальперіна В.В. електронним цифровим підписом, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 337756-КС-001 від 05.07.2021, приєдналась до Правил надання коштів у позику, визнала та погодилась на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем [PERSON] та кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та інших. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] через офіційний веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, увійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) рахунку. Згідно п.п. 3.1.1. Правил, після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в Особистому Кабінеті заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Після отримання Оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. У випадку відмови від укладення Заявником договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу (п.п. 3.1.2, 3.1.3 Правил). ТОВ «Бізнес Позика» 05.07.2021 направлено відповідачу [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 337756-КС-001 про надання кредиту. Відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю. 05.07.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 337756-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора G-2697, (направленого позичальнику на номер телефону [NUMBER] вказаного ним особисто в своїй заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Згідно з п.п. 4.4.4. Правил, позичальник підтвердив, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок [NUMBER] належать саме їй і треті особи не мають до нього доступу. Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що зазначений вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом кредитора підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та того, що позичальник [PERSON] всі умови договору цілком розуміла та своїм підписом письмово підтвердила та погодилась із тим, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні такого договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 337756-КС-001 про надання кредиту у розмірі 22 655,68 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 8 000,00 грн, та суми прострочених платежів по процентах у розмірі 14 655,68 грн за період з 05.07.2021 по 20.12.2021. Жодних належних та допустимих доказів відсутності у відповідача зазначеної заборгованості, відповідачем суду не надано. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача прострочених платежів за комісією в сумі 1 200,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4.1 Договору, комісія за надання кредиту становить 1 200,00 грн. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 17.07.2021, укладеного між сторонами, ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зроблено наступний правовий висновок: 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 вказано, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд враховує, що у даному випадку у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за управління кредиту. Враховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 4.1 щодо встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 1 200,00 грн, є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21 та від 08.02.2023 у справі № 168/349/20. За наведених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення 1 200,00 грн комісії за надання кредиту є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 300,55 грн.

Outcome: partial