Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

До Овідіопольського районного суду Одеської області 18.07.2025 року надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 09.10.2019 року у розмірі 50 000,00 доларів США, а також судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані невиконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню запозичених коштів у визначений договором строк до 31.12.2022 року. Згідно відповіді №1587092 від 21.07.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстроване місце проживання відповідачки зазначено у [ADDRESS] ) . Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.07.25 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості надіслано до Київського районного суду м.Одеси для розгляду справи за підсудністю. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді від 24.09.25 позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. Після усунення недоліків позову, ухвалою судді від 30.09.25 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 04.11.2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка, яка викликалась до судових засідань із направленням кореспонденції ( викликів ) суду за місцем її зареєстрованого місця проживання , до судових засідань не з`являлась, заяв по суті справи та клопотань з процесуальних питань не подавала. У відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У даному випадку суд, приймаючи до уваги належне повідомлення відповідачки про час і місце розгляду справи, відсутність повідомлення про поважність причин неявки її до судових засідань та не подання заяв по суті справи а також наявність згоди позивачки на розгляд справи без участі сторін , розглядає справу у порядку заочного розгляду справи. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України ( ч.2 ст. 281 ЦПК України). Судом встановлено, що за змістом пунктів 1.1 та 1.2 наданого до суду Договору позики, укладеного у простій письмовій формі 09 жовтня 2019 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] , позикодавець надає а позичальник приймає та зобов`язується повернути грошову суму в розмірі 50\~000 доларів США в строки і на умовах визначених договором. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позичальник підтверджує підписанням даного договору, що отримав в день його укладення готівкою від Позикодавця вказану у п.1.2. цього Договору грошову суму у повному обсязі. Також, позичальником наприкінці договору проставлена підпис про отримання коштів від позикодавця в день укладення договору. Пунктом 3.1. Договору, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позику в повному обсязі до 31.12.2022 року. Відповідно до п.3.2. Договору повернення коштів проводиться Позичальником в готівковому порядку шляхом передачі їх Позикодавцю в строк встановлений в Договорі, про що робиться відмітка в даному договорі. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини пов`язані із зобов`язаннями за договором позики врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року по справі №754/5396/17 За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. У даному випадку суд проаналізувавши з наданий позивачем Договір позики від 09.10.2019 вважає, що за його змістом можливо достеменно встановити факт отримання [PERSON] від [PERSON] у борг грошової суми , яка була повністю передана відповідачу, визначені строк повернення суми та наслідки невиконання боржником умов строку повернення грошової суми у вигляді пред`явлення Договору до стягнення. Наявність у позивача оригіналу Договору, на якої відсутні будь яки позначки щодо повного або часткового виконання зобов`язання є переконливим доказом не виконання боржником умов договору у визначений сторонами строк. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч.1 ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України). . Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При розгляді питання суми та валюти яки підлягає стягненню суд враховує той факт, що при визначенні розміру запозиченої суми грошей , як при отриманні так і при поверненні, сторонами визначались розмір у доларах США. 18 вересня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі\~№ 916/4693/15\~вказав, що законодавство України не встановлює заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій його зазначено у договорі. Аналіз\~ст.ст. 524,\~533\~ЦК України свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Як вбачається,\~заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій його зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення\~ч. 1 ст. 1046,\~ч. 1 ст. 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та\~саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку що надана позивачем Договір позики від 09 жовтня 2019 року є переконливим доказом укладення між сторонами договору позики на суму 50\~000 доларів США , строк виконання договору визначений сторонами 31 грудня 2022 року сплив , грошове зобов`язання не виконане у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 50\~000 доларів США. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку позивачем , за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 гривень, що підтверджується квитанцією ( а/с 30), який як вид судових витрат стягується із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved