Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

ТОВ "Коллект Центр" звернулось до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 01.10.2025 року, до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти на підставі ст. 1212 ЦК України в розмірі 5800 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] від ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (правонаступником прав та обов`язків якого є ТОВ "Коллект Центр") отримав грошові кошти без правової підстави (відсутність укладеного договору про надання коштів у позику) за рахунок іншої особи (потерпілої), в зв`язку з чим у позивача існують всі правові підстави для стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2024 року цивільну справу передано Комінтернівському районному суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.12.2024 року задоволено клопотання представника ТОВ "Коллект Центр" адвоката Морозової Вікторії Валеріївни про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ "Коллект Центр" Ткаченко М.М. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача Ткаченко М.М. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.04.2025 року виправлено описку в ухвалі Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 року по справі № 211/2790/24. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача Змієвської Т.П. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.05.2025 року задоволено частково клопотання представника позивача ТОВ "Коллект Центр" Ткаченко М.М. про витребування доказів. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 17.09.2025 року замінено у справі за позовом ТОВ "Коллект\~Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 22.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ "Коллект Центр" Колосова А.В. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Від представника позивача Колосова А.В. надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 01.04.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2109142400890. Відповідно до умов кредитного договору № 2109142400890 від 01.04.2021 року ТОВ "Служба миттєвого кредитування" надало [PERSON] кредит в розмірі 5800 грн. на строк 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредит надано шляхом переказу грошових коштів в розмірі 5800 грн. на банківську картку № [NUMBER] , банком-емітентом якої є Укрсиббанк, що підтверджується листом ТОВ "ФК "Вей фор пей" від 13.03.2024 року. З довідки АТ "Укрсиббанк" від 03.12.2024 року встановлено, що в АТ "Укрсиббанк" по клієнту [PERSON] відсутні рахунки. З листа АТ "Укрсиббанк" № 31-4-01/07-2618-БТ від 23.07.2025 року встановлено, що пластикова картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 2109142400890 від 01.04.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Коллект центр" набуло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 2109142400890 від 01.04.2021 року. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо отримання грошових коштів без належної правової підстави, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі N 910/17324/19, від 09 листопада 2021 року у справі N 905/1680/20, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі N 646/4738/19, від 20 квітня 2022 року в справі N 642/5275/18, від 06 червня 2022 року в справі N 725/2114/20-ц, від 05 липня 2022 року в справі N 641/8483/19. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані докази, судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору, укладеного 01.04.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] , на пластикову картку № [NUMBER] , емітовану АТ "Укрсиббанк" на ім`я [PERSON] , перераховані грошові кошти у сумі 5800грн. Також судом встановлено, що між ТОВ "Служба миттєвого кредитування", правонаступником якого є ТОВ "Коллект центр", та [PERSON] відсутні договірні зобов`язання, тобто набуття відповідачем грошової суми у розмірі 5800 грн., свідчить про набуття ним цих коштів без достатньої правової підстави. ТОВ "Коллект центр" у заяві про зміну предмета позову скерувало на адресу [PERSON] вимогу про повернення набутих останнім без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 5800грн., однак ці кошти відповідачем на користь позивача не повернуті. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" сплачено 3028 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 0428950050 від 23.04.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "Коллект центр" витрат на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, укладений між ТОВ "Коллект центр" та АО "Лігал ассістанс"; заявка на надання юридичної допомоги № 579 від 01.03.2024 року; витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року, згідно якого АО "Лігал Ассістанс" надано ТОВ "Коллект центр" юридичні послуги на загальну вартість 17000 грн., а саме: надання усної консультації з вивчення документів, вартістю 4000 грн., підготовка пропозицій, вартістю 1000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу, загальною вартістю 12000 грн.; копію квитанції про оплату ТОВ "Коллект центр" юридичних послуг АО "Лігал Ассістанс" згідно договору 02-01/2023 від 02.01.2023 року на загальну суму 68000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved