Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» звернулося до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості в загальній сумі 26 436,36 грн, судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за договором про споживчий кредит №2294519 від 17.01.2021, який був укладений з ТОВ «Мілоан», внаслідок чого станом на 06.06.2021 виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 717,00 грн, заборгованість по процентам 17 859,36 грн, заборгованість за комісією 860,00 грн (всього в загальній сумі 26 436,36 грн). Позивач набув право вимоги до відповідачки як новий кредитор у зобов`язанні на підставі договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11.06.2021 та 14.07.2025 надіслав [PERSON] досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка не виконана, сума боргу не сплачена. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025 цивільну справу № 203/4984/25, провадження № 2/0203/2229/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 21.07.2025. Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 25.09.2025 відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 24.10.2025. 13.10.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу без участі повноважного представника позивача. 23.10.2025 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити, справу розглядати без її участі. Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований наступним: -позивачем не надано доказів продовження відповідачем строку дисконтного періоду, тому нарахування заборгованості по відсоткам поза межами строку кредитування не відповідає вимогам закону; -визначений позивачем розмір процентів є непропорційно великим вартості кредиту; -нарахування комісії за обслуговування кредиту є незаконним з огляду на несправедливість положень договору в цій частині; -наявні сумніви щодо законності витягу з реєстру боржників; -кредит було погоджено ще до того, як за ним звернулись; -розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним складності справи. У судове засідання, призначене на 24.10.2025, сторони не з`явились. Для забезпечення реалізації права позивача подати відповідь на відзив на позовну заяву розгляд справи відкладено на 21.11.2025. 29.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач, зокрема, зазначив наступне: - умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом; - відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 (16.02.2021), у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування; - останні погашення за кредитом відповідачкою були внесені 23.03.2021 (453,00 грн сплата тіла кредиту, 823,00 грн процентів за користування кредитом); - до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії; - позивачем надані належні докази на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором; - сума витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, доведеною та співмірною фактичному обсягу наданих послуг. У судове засідання, призначене на 21.11.2025, сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд враховує подані учасниками процесу клопотання про розгляд справи без їх участі. З огляду на те, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 17.01.2021 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 2294519 (надалі договір), який разом із додатками до нього підписаний з боку позичальника одноразовим ідентифікатором L18038, що підтверджується довідкою про ідентифікацією (а.с. 21) та не заперечується відповідачкою. За умовами договору: -сума (загальний розмір кредиту) становить 8 600,00 грн (п. 1.2 договору); -кредит надається строком на 30 днів з 17.01.2021 (п. 1.3 договору); -термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 16.02.2021 (п. 1.4 договору); -комісія за надання кредиту 860,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору); -проценти за користування кредитом 3 225,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору); -стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору); -тип процентної ставки за договором фіксована; особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 договору. На виконання умов договору ТОВ «Мілоан» перераховано [PERSON] кошти в сумі 8 600,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №37770874 від 17.01.2021 та не заперечується відповідачкою. Відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, внаслідок чого станом на 06.06.2021 за нею утворилася заборгованість в сумі 26 436,36 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 7 717,00 грн, заборгованості по процентам 17 859,36 грн, заборгованості за комісією 860,00 грн. 17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 17/12-2021-62, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і договором № 2294519 від 17.01.2021 на суму 26 436,36 грн. 13.07.2025 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» було надіслано відповідачці досудовому вимогу від 10.07.2025 (вих. №20815743) про погашення заборгованості за договором в сумі 26 436,36 грн, яка залишилась без виконання, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність матеріалами справи укладення відповідачкою договору, за яким отримані в кредит грошові кошти в сумі 8 600,00 грн, з яких неповернутою залишилась сума в розмірі 7 717,00 грн (за відомостями про щоденні нарахування та погашення відповідачкою було оплачено тіло кредиту 19.02.2021 в сумі 430,00 грн та 23.03.2021 в сумі 453,00 грн). Позовні вимоги в цій частині не спростовані, в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, тому суд вважає позовні вимоги в цій частині правомірними та обґрунтованими. Щодо нарахування процентів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований частиною 1 статті 1048 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного суду викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Пунктом 1.3, 1.4 договору визначений строк його дії 30 днів з 17.01.2021 до 16.02.2021. Водночас договором передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. Для пролонгації на пільгових умовах, відповідно до п. 2.3.1.1., позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці (3 дні 3% від поточного залишку кредиту, 7 днів 5 % від поточного залишку кредиту, 15 днів 10% від поточного залишку кредиту). Окрім цього, договорами передбачено також пролонгацію на стандартних умовах, яка згідно п. 2.3.1.2. полягає у збільшенні строку кредиту на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій, загальний строк якої не може перевищувати 60 днів. При пролонгації на стандартних умовах проценти нараховуються уже за ставкою у 5 %/день від суми боргу. При цьому, у випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку на кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. З наданої відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «Мілоан», вбачається, що відповідачці за період з 18.01.2021 по 16.02.2021 нараховувалися проценти відповідно до п. 1.5.2. договору (1,25 % від суми кредиту, що становило 107,50 грн на день), 17.02.2021 та 18.02.2021, 19.02.2021 (3 дні) згідно з п. 1.6, 2.3.1.2 договору (5 % від суми кредиту, що становило 430,00 грн на день). 19.02.2021 відповідачкою було сплачено комісію за пролонгацію 430,00 грн (5 % від суми кредиту), тіло кредиту 430,00 грн, проценти по кредиту 1 075,00 грн. Відповідно ТОВ «Мілоан» з 20.02.2021 по 26.02.2021 (7 днів) нараховувалися проценти згідно п.п. 1.5.2, 2.3.1.1 договору (на пільгових умовах). В подальшому з 27.02.2021 по 23.03.2021 (25 днів) - згідно з п. 1.6, 2.3.1.2 договору (на стандартних умовах). 23.03.2021 відповідачкою було сплачено тіло кредиту в сумі 453,00 грн, проценти по кредиту 823,00 грн, комісію за пролонгацію 100,00 грн. З 24.03.2021 по 07.04.2021 ТОВ «Мілоан» нараховувалися проценти згідно п.п. 1.5.2, 2.3.1.1 договору (на пільгових умовах). З 08.04.2021 по 06.06.2021 (60 днів) - згідно з п. 1.6, 2.3.1.2 договору (на стандартних умовах). З огляду на викладене, оскільки станом на дату повернення кредиту відповідачкою не було повернуто кредитні кошти, укладений між сторонами кредитний договір автоматично пролонговувався на 1 день щодня на стандартних умовах та, з урахуванням пролонгації на пільгових умовах, яка зупиняла дію пролонгацію на стандартних умовах, діяв до 09.05.2021 включно (пролонгація на стандартних умовах не може перевищувати 60 днів, які рахуються судом у сукупності: 3 дні +25 днів+32 дні). Таким чином, строк дії договору закінчився 09.05.2021, а тому право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом, які передбачені умовами договорів, відповідно сплинуло 09.05.2021. Вимоги про стягнення відсотків за період після 09.05.2021 є необґрунтованими. При розрахунку ТОВ «Мілоан» не враховано, що нарахування процентів в разі пролонгації на стандартних умовах зупиняється на строк пролонгації на пільгових умовах. З огляду на викладене, наявні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за нарахованими процентами по договору в сумі 15 698,60 грн. Щодо нарахування комісії за надання кредиту суд зазначає наступне. Згідно з п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 860,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, однією з яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки комісії за договором в сумі 8 600,00 задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором в сумі 23 415,60 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 7 717,00 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом -15 698,60 грн; в іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано в копіях: договір про надання правової допомоги від № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Апологет»; акт наданих послуг №344 від 06.07.2025 на суму 8 000,00 грн; детальний опис наданих послуг від 06.07.2025; ордер серії ВС №1381377 від 02.07.2025, виданий адвокатом Усенко М.І., на якому міститься відтиск печатки Адвокатського об`єднання «Апологет». Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи,

Outcome: partial