Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

16.09.2025 позивач [PERSON] через представника, адвоката Косєй К.В. з використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона та відповідач з 02.08.2024 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вона із сином проживає окремо від чоловіка, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина перебуває на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги їй на утримання в достатньому розмірі не надає, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання як дружини, з якою проживає дитина до досягнення трьох років. Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2025 відкрите провадження у справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи. 06.10.2025 відповідач [PERSON] звернувся із письмовим відзивом, за змістом якого проти задоволення позову заперечує. Відповідні заперечення обґрунтовує тим, що не ухиляється від обов`язку матеріально утримувати сина, регулярно добровільно надає грошові кошти на його потреби. На даний час між ним та позивачкою склалися неприязні відносини, остання чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, не бажає, щоб він брав участь в житті сина. Інших письмових заяв по суті справи до суду не надходило. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язків подружжя по утриманню. Сторони 02.08.2024 зареєстрували шлюб у Смілянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 02.08.2024. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.12.2024. Дитина проживає разом із позивачкою, що вказано в позовній заяві, підтверджується витягом із реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю, [PERSON] , копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, з якого, окрім іншого вбачається, що відповідач в справі, [PERSON] не проживає з дружиною та сином із 28.03.2024. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем. Доказів розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , стягнення із останнього аліментів на утримання сина, матеріали справи не містять. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. З матеріалів справи вбачається та це не було спростовано відповідачем, що позивачка [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення сином 3-х річного віку, відтак не працює, а дитина постійно проживає з матір`ю, яка у зв`язку із вказаними обставинами потребує матеріальної допомоги. Якщо підставою для сплати аліментів є вагітність або проживання з дитиною до 3-х років або з дитиною з інвалідністю, то згідно з законом, працездатність або рівень доходу того з подружжя, на користь якого стягуються аліменти, не має значення. У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного вбачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №910/3191/20, від 24.10.2024 в справі № 752/8103/13-ц. Судом із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Смілянським міськрайонним судом 18.09.2025 виданий судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 16 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом із тим відповідач у письмовому відзиві посилається на ту обставину, що добровільно сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, на підтвердження відповідних доводів надав платіжні інструкції про переказ грошових коштів за період із 28.09.2024 до 13.10.2025 на користь [PERSON] загальною сумою 704548,50 грн. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Надаючи оцінку повідомленим сторонами обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, суд приймає до уваги, що станом на час судового розгляду відповідачем добровільно сплачено на користь позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі, що майже втричі перевищує максимальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років, що може бути стягнутий в порядку наказного провадження, у разі стягнення таких навіть із часу самого народження дитини (враховуючи положення п. 4-5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та

Outcome: partial