Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 9123 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року у розмірі 115228,27 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. відкрито виконавче провадження №67468311. Позивач вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вказує, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі переліку документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитних договорах, який не був чинний. Вказує, що не отримував письмової вимоги від відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором у будь-якому розмірі. Крім того, він не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що не може свідчити про безспірність суми пред`явленої до стягнення. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2025 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Витребувано в АТ «Ідея Банк» копію кредитного договору № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2025 року було застосовано заходи забезпечення позову, а саме: зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни №9123 від 24.09.2021 року про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року у загальному розмірі 115228,27 грн. в межах виконавчого провадження № 67468311. 05.09.2025 року до суду надійшла заява АТ «Ідея Банк», у якій зазначено, що 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (фактор) було укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно з яким клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі Кредитного договору № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року. Відповідно до умов договору факторингу АТ «Ідея Банк» передав ТОВ «Оптіма Факторинг» документацію по кредитній справі, зокрема кредитний договір № R01.00301.006689469 від 05.05.2020, укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . А тому, у АТ «Ідея Банк» відсутня можливість надати копію кредитного договору № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . 11.09.2025 року до суду від представника АТ «Ідея Банк» надійшов відзив, у якому останній зазначив, що АТ «Ідея Банк» відступив право вимоги за кредитним договором № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року ТОВ «Оптіма Факторинг». Відтак, по кредитному договору № 201.00301.006689469 від 05.05.2020 року відбулась заміна кредитора з АТ «Ідея Банк» на ТзОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», у зв`язку з чим до нового кредитора, перейшли всі права та обов`язки, у тому числі стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у цій судовій справі, оскільки позов у цій категорії справ може бути пред`явлено до поточного кредитора (стягувача), який має право на отримання коштів за кредитним договором, у тому числі в примусовому порядку під час виконання оскаржуваного виконавчого напису. Додатково зазначив, що АT «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, за допомогою якої останній був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість за кредитним договором, вказано розмір боргу, а також з чого вона складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня надіслання відповідної вимоги. Разом з тим, після надіслання AT «Ідея Банк» позивачу відповідної вимоги, [PERSON] жодним чином не висловив заперечень щодо її змісту, що свідчить про те, що він погодився з вимогами AT «Ідея Банк». Представник відповідача вважає, що АТ «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. Додатково зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу професійну допомогу є надмірним, а тому з огляду на складність справи, характер спірних відносин, обсяг законодавства, необхідний для вивчення такої справи, а також той факт, що судова практика у даній категорії справ є сталою та однозначною, просив суд відмовити позивачу у стягненні понесених витрат на професійну правову допомогу. 30.10.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що вважає АТ «Ідея Банк» належним відповідачем, оскільки саме банк звернувся до приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення заборгованості з позивача. Зазначила, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» заміна сторони у виконавчому провадженні може відбуватись виключно за ухвалою суду. Натомість АТ «Ідея Банк» не надав жодних документів на підтвердження повідомлення приватного виконавця Парфьонова Г.В, про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження відсутня постанов про заміну стягувача. Наголосила, що позивач не заперечує наявність у нього заборгованості та готовий сплатити її у добровільному порядку. Водночас, предметом вказаного позову є не спір щодо розміру заборгованості, а визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Повторно зазначила, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис за відсутності оригіналу нотаріального посвідченого договору, що є самостійною підставою для визнання такого напису таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 9123 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за період з 06.07.2020 року по 09.07.2021 року за кредитним договором № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року у розмірі 115228,27 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. 10.11.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67468311. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 17.07.2025 року було накладено арешт на грошові/електронні кошти позивача у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 92302,11 грн. Крім того, судом встановлено, що 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (фактор) було укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно з яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з Додатком № 2 до договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі Кредитного договору № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року. Мотиви прийняття рішення судом. Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). У ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (в редакції діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Згідно підпункту 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21). Таким чином, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відсутність оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки викладено також в постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). В той же час, пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (фактор) було укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно з яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з Додатком № 2 до договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі Кредитного договору № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року. Таким чином, після укладення зазначеного вище договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року, правомірність якого позивачем не спростована, ТзОВ «Оптіма Факторинг» набуло статусу кредитора за кредитним договором № R01.00301.006689469 від 05.05.2020 року та відповідно в подальшому - стягувача у виконавчому провадженні. Разом з тим, у якості відповідача у даній справі позивач [PERSON] залучив АТ «Ідея Банк», матеріально-правовий зв`язок якого з позивачем на час звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутній. Після отримання відзиву, копії договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року клопотань про заміну неналежного відповідача до суду не подав. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, то витрати зі сплати судового збору, витрати на надання професійної правової допомоги слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed