Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У квітні 2021 року адвокат Нежигай Ірина Олексіївна в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ), звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк) про стягнення процентів по вкладу, пені, інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення депозитного вкладу. У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 29.07.2020 року Печерським районним судом м. Києва ухвалено рішення за справою № 757/58605/19-ц, яким розірвано Договір № SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP») від 22.04.2009 року, який було укладено між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк»); стягнуто з Банку на користь позивача грошові кошти за Договором № SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP») від 22.04.2009 року у розмірі 347 000,00 грн. та проценти за користуванням банківським вкладом у розмірі 372 820,58 грн. за період з 01.03.2014 року по 25.10.2019 року; стягнуто з Банку на користь позивача судовий збір. 04.02.2021 року постановою Київського апеляційного суду рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року залишено без змін. Таким чином, договір № SAMDN01000705711593 від 22.04.2009 року, який було укладено між [PERSON] та Банком розірвано 04.02.2021 року в день набрання чинності постанови Київського апеляційного суду, але грошові кошти за цим договором не повернуто до цього часу. На підставі викладеного просили суд стягнути з відповідача на користь позивача проценти по вкладу за період з 26.10.2019 року по 03.02.2021 року включно у розмірі 84 173,64 грн.; 3 % річних за ст. 625 ЦК України за період з 30.10.2019 року по 20.04.2021 року у розмірі 15315,53 грн.; індекс інфляції у розмірі 31 707,09 грн та у зв`язку з затримкою повернення вкладу майже на півтора року пеню у розмірі 84 173,64 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/21678/21-ц та призначено підготовче судове засідання. 09.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача Тузової В.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, остання вказала, що посилання позивача на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в Постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц в частині визначення «Бази» для нарахуванні пені - є некоректним, оскільки наразі Велика Палата прийняла до розгляду подібну цивільну справу № 320/5115/17 з аналогічними позовними вимогами «Кримського» вкладника до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені, нарахованої на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, вказала щодо необхідності зазначити судом у резолютивній частині рішення про те, що суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. 06.07.2022 року на адресу суду від представника відповідача Тузової В.О. надійшли пояснення, відповідно до змісту яких вказано, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено Договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього Договору. Відповідно до умов Договору про переведення боргу електронний Додаток № 1 мстить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», в тому числі і за договором банківського вкладу, який є предметом спору у даній справі. 06.07.2022 року на адресу суду від представника відповідача Тузової В.О. надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи. 12.07.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без особистої участі позивача та його представника, вимоги підтримали, просили задовольнити. 09.10.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без особистої участі позивача та його представника, вимоги підтримали, просили задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 19.12.2023 року до участі у справу № 757/21678/21-ц залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», в якості третьої особи. 01.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача Тузової В.О. надійшла заява про необхідність врахування судом під час ухвалення рішення у справі індивідуальної податкової консультації ДПС України від 13.09.2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 757/21678/21-ц та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами, проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. У судове засідання третя особа не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, представник позивача, звертаючись до суду із вказаними вимогами, в обґрунтування своїх вимог надала суду копію рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/58605/19-ц від 29.07.2019 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/58605/19-ц від 29.07.2019 року встановлено, що 22.04.2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP»), відповідно до умов якого сума вкладу становить 100 000, 00 грн, вклад оформлюється на строк 12 місяців з 22.04.2009р. по 22.04.2010р., процента ставка 18,5% річних, яка у подальшому збільшена до 19 %. Відповідно до пункту 2 договору нарахування процентів по вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку, та здійснюється за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів в році за процентною ставкою, яка вказана в Таблиці 1. Виплата суми нарахованих процентів здійснюється Банком в строки, визначені періодом нарахування відсотків. День повернення вкладу в період нарахування процентів не включається. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням Позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів - задоволено.Розірвано Договір №SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP») від 22.04.2009 року, який був укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти за Договором № SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP») від 22.04.2009 року у розмірі 347 000, 00 грн та проценти за користування банківським вкладом у розмірі 372 820, 58 грн за період з 01 березня 2014 р. по 25 жовтня 2019 р. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 7 199, 00 грн. 04.02.2021 року постановою Київського апеляційного суду залишено без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року були виправленні описки в найменуванні відповідача. Таким чином, Договір № SAMDN01000705711593 від 22.04.2009 року, який було укладено між [PERSON] та Банком розірвано 04.02.2021 року в день набрання чинності постанови Київського апеляційного суду, але грошові кошти за цим договором не повернуто до цього часу. Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року з відповідача стягнуто проценти за Договором № SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP») від 22.04.2009 року проценти за користування банківським вкладом у розмірі за період з 01 березня 2014 р. по 25 жовтня 2019 р., при цьому депозитний договір було розірвано 04.02.2021 року на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року, яке набрало законної сили 04.02.2021 року. Згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо стягнення з відповідача процентів за ставкою 19 річних, що встановлена Договором № SAMDN01000705711593 (Вклад «Депозит VIP») від 22.04.2009 року за користуванням його депозитними вкладом до дня його розірвання у наступному розмірі 347 000,00 грн. х 0,19 (19%)/365 х 466 днів ( з 26.10.2019 року по 03.02.2021 року включно) = 84 173,64 грн. Щодо нарахування 3 % річних та інфляційних витрат, суд вказує наступне. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року у цивільній справі № 757/58605/19-ц, встановлено, що 21.10.2019 року вкладник звернувся письмовою з заявою до банку з вимогами розірвати договір № SAMDN01000705711593 та повернути вклад разом з нарахованими відсотками. Судовим розглядом встановлено, що вклад до цього часу не повернуто. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд погоджується з розрахунками сторони позивача і приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 15 315,53 грн. за період з 30.10.2019 року по 20.04.2021 року. та індексу інфляції у розмірі 31 707, 09 грн. Крім того, у зв`язку з затримкою повернення вкладу майже на півтора року (з часу отримання заяви про розірвання депозитного договору з 30.10.2019 року по день подання цього позову) позивач просить суд стягнути з відповідача пеню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок, згідно з яким до правовідносин між клієнтом банку та банком щодо неправомірного повернення банківського вкладу підлягають застосування положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, яка користується такими послугами. Статтею 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, фактична відмова банку повернути депозит клієнту свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені у розмірі 3% від суми утриманих банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Так, відповідно до розрахунку позивача період стягнення пені за депозитним договором складає з 20.04.2020 року по 20.04.2021 року включно (у межах року, що передує звернення до суду) та складає 3 799 650,00 грн. Разом з тим, згідно з принципом розумності, можливості застосування судом положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та існуючої судової практики Верховного Суду за подібними правовідносинами, стороною позивача було зменшено розмір пені до розміру процентів, які стягуються за цією позовною заявою - 84 173,64 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про задоволення вказаної вимоги. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Водночас, аргументи відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон» Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що у даній частині позовних вимог позов пред`явлено до неналежного відповідача суд вважає безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Даного висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з п.п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved