Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», особі представника Кириченко О.М., звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2019065916 від 01.06.2018р. в розмірі 20\~862,43 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 01.06.2018р. між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір №2019065916. Внаслідок користування відповідачем кредитними коштами в нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13\~660 грн. та процентами за користування кредитом в розмірі 7\~202,43 грн. Відповідно до договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, укладеного між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (фактор), до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №2019065916 від 01.06.2018р. на загальну суму 20\~862,43 грн. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 16.10.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві стороною позивача було викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач також не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 17.11.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01.06.2018р. [PERSON] звернувся до АТ «ОТП Банк» з заявою на отримання споживчого кредиту з метою придбання у кредит побутової техніки у розстрочку, внаслідок чого між сторонами був укладений кредитний договір №2019065916. На підставі такого договору банком було відкрито на ім`я відповідача картковий рахунок № [NUMBER] , видано відповідачу кредитну банківську картку та встановлено кредитний ліміт. Відповідач активно користувався кредитною карткою та коштами кредитного ліміту, але не здійснював належних та достатніх платежів для погашення кредитної заборгованості, а з липня 2021р. взагалі припинив здійснювати будь-які платежі на погашення існуючої заборгованості, внаслідок чого станом на 06.07.2022р. та на 24.03.2023р. по його банківському рахунку обчислювалась заборгованість в розмірі 20 862,43 грн. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (фактор) був укладений договір факторингу №24/03/23 відповідно до якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №2019065916 від 01.06.2018р. перейшло до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» в межах суми заборгованості в розмірі 20 862,43 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: 13 660 грн. тіло кредиту; 7\~202,43 грн. відсотки за користування кредитними коштами. Дотепер відповідачем не погашено суму заборгованості за кредитним договором №2019065916 від 01.06.2018р., що обумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 509 ЦК встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтями 1054, 1055 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач користувався банківськими послугами АТ «ОТП Банк» шляхом використання коштів кредитного ліміту по розрахунковому рахунку з використанням банківської платіжної картки на погоджених з банківською установою умовах кредитування. Внаслідок порушень відповідачем зобов`язань позичальника щодо порядку та строків здійснення платежів на погашення кредитної заборгованості в нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 20 862,43 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: 13 660 грн. тіло кредиту; 7\~202,43 грн. відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані банком. Набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належало первісному кредитору, обумовлено дійсністю договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, що був укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Проте дотепер наявна за кредитним договором заборгованість не погашена відповідачем. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір №2019065916 від 01.06.2018р., і відповідач користувався кредитними коштами, однак не здійснював виконання своїх зобов`язань належним чином ані перед первісним кредитором, ані перед його правонаступником, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість в загальній сумі 20\~862,43 грн. В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано суду рахунок заборгованості та банківську виписку про рух коштів з поточного рахунку на ім`я відповідача, в яких деталізовані всі видатки та нарахування в обґрунтування розміру заборгованості. При цьому аналіз банківської виписки з поточного рахунку на ім`я відповідача щодо руху коштів свідчить, що заборгованість по тілу кредиту виникла внаслідок вчинених позичальником видаткових банківських операцій з купівлі товарів та послуг, що були вчинені у період з 01.06.2018р. по 29.04.2020р. В той же час востаннє відповідач поповнював свій поточний рахунок 27.06.2021р. на суму 700 грн. /а.с. 52-60/. Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 24.03.2023р., який по суті являє собою облік руху коштів та нарахувань по поточному рахунку на ім`я відповідача за період з 01.06.2018р. по 06.07.2022р. (останній день обліку руху коштів), свідчить, що загалом за такий період часу відповідачем було використано 23\~522,96 грн. коштів кредитного ліміту, за користування якими банком нараховано проценти в сумі 24\~187,43 грн., а також банком нараховано штрафних санкцій на суму 600 грн., тоді як внесено позичальником на рахунок суму коштів в розмірі 27\~447,96 грн., а отже загальний розмір заборгованості складає 20\~862,43 грн. /а.с. 28-43/. Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, які були погоджені ним з первісним кредитором і на підставі яких здійснено обчислення розміру наявної кредитної заборгованості. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за кредитним договором №2019065916 від 01.06.2018р. на теперішній час наявна заборгованість в загальному розмірі 20 862,43 грн., з яких: 13 660 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7\~202,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та оплати правничої допомоги в розмірі 5 000 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а відтак на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в повному обсязі, тобто у сумі 2 422,40 грн. Окрім того, позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 5 000 грн. В якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №43115064 від 01.07.2025р.; додаткову угоду №2019065916 до договору №43115064 від 01.07.2025р. про надання правової (правничої) допомоги; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Ольги Клещ», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» щодо стягнення кредитної заборгованості, на суму 5\~000 грн.; платіжну інструкцію на суму 5\~000 грн.; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, серії ДІІ від 16.09.2019р., видане Клещ О.В. /а.с. 61-69/. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved