Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва на право власності від 21.03.2006 року, яка також належить членам її сім`ї: доньці, [PERSON] , сину, [PERSON] , сину, [PERSON] . Частки кожного співвласника у праві власності на таку квартиру не визначені, тому виникла необхідність визначити частки кожного співвласника, оскільки відсутність такого визначення унеможливлює належне користування, розпорядження майном та державну реєстрацію права власності на частку такого майна. На підставі викладеного просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири по [ADDRESS] , визначивши, що частки інших співвласників: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у праві власності на вказану квартиру є рівними, тобто належить по 1/4 частці кожному. У відзиві на позов відповідач, [PERSON] , не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, вказував, що проживав у спірній квартирі протягом останніх 7 років сам та останні 2 роки із своєю дружиною та дитиною, які є внутрішньо переміщеними особами, використовуючи дану квартиру, як постійне місце проживання, де вони робили ремонт та покращення, сплачуючи одноосібно за комунальні послуги. Інші співвласники не приймали будь-якої участі в утриманні спірної квартири. Крім того [PERSON] є власницею квартири по [ADDRESS] , де проживає [PERSON] понад 10 років. Також [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS] . При цьому [PERSON] знаходиться за кордоном з 2018 року. Вважав, що відсутність проживання, несплата комунальних послуг співвласниками свідчить про їхню відмову використовувати своє право власності на цю квартиру. Отже, враховуючи зазначене, просив суд відмовити в позові [PERSON] . У відповіді на відзив [PERSON] вказувала, що у [PERSON] наявна у власності квартира по [ADDRESS] . Додавала, що вона також сплачує комунальні послуги на спірну квартиру. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивачка, [PERSON] , не висловила заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також не висловили заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, а [PERSON] та [PERSON] , також не скористались своїм право на подання відзиву на позов [PERSON] . Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21 березня 2006 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири по [ADDRESS] (загальна площа 57,8 кв. м., житлова площа 38,2 кв. м.), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав від 10.05.2024 року та інформацією з Державного реєстру речових прав від 21 жовтня 2025 року. На підставі ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Так за ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Натомість, згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі ч. 1, 2 ст. 372 ЦК майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно із ч. 1, 2 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином суд встановив, що за відсутності доведеності виключень, передбачених ч. 2 ст. 370 та ч. 2 ст. 372 ЦК, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, внаслідок чого частки співвласників квартири по [ADDRESS] є відповідно рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично належить на праві спільної сумісної власності по 1/4 частки кожному квартира по [ADDRESS] . Також суд не встановив обставин, які мають істотне значення, для збільшення або зменшення частки одного із співвласників спірного житла. При цьому суд не приймає до уваги надані [PERSON] докази на підтвердження належності [PERSON] на праві власності квартири по [ADDRESS] та [PERSON] на праві власності квартири по [ADDRESS] , оскільки такі дані не впливають на правильність ухвалення судом рішення по такій справі. Так само факт не проживання співвласника у належному йому житлі не свідчить про втрату правомочностей щодо такого нерухомого майна, тому суд відкидає надані відповідачем [PERSON] докази на підтвердження не проживання у квартирі по [ADDRESS] інших співвласників: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так само перебування за кордоном позивачки, [PERSON] , не впливає на обсяг її права власності на квартиру по [ADDRESS] . За ч. 1 ст. 541 ЦК солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому за ч. 1, 2 ст. 544 ЦК боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Отже, суд зауважує, що сплата комунальних платежів з утримання квартири по [ADDRESS] не впливає на право спільної сумісної власності сторін на таке житло, однак в подальшому співвласник, який здійснив таку оплату має право на зворотну вимогу до кожного іншого з співвласника, тобто в порядку регресу. Таким чином на підставі викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визначення, що частки співвласників квартири по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у праві спільної власності на таку квартиру є рівними, внаслідок чого таке житло належить кожному з них на праві спільної часткової власності по 1/4 частки.

Outcome: approved