Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

28 травня 2025 року позивач звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №19287-06/2024 від 17 червня 2024 року у сумі 27000,00 грн., судові витрати: судовий збір 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу 7000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 17 червня 2024 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі АТ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») був укладено кредитний договір №19287-06/2024. За умовами договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надав відповідачу кредит у сумі 9000,00 грн. строком 120 днів, до 14 жовтня 2024 року. Процентна ставка за Договором встановлена у розмірі 1,50% в день, що становить 547,50 % річних. Підписуючи цей договір позичальник погоджується з договірними умовами. Відповідач зобов`язався сплачувати кредит відповідно до графіку платежів. Проте всупереч вимогам договору [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно з Графіком платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 24 вересня 2024 року становить 27000,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9000,00 грн., заборгованість за відсотками 13500,00 грн., заборгованість за комісіями 4500,00 грн. 24 вересня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № 24092024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і відповідача за кредитним договором №19287-06/2024 від 17 червня 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 24 вересня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 27000,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9000,00 грн., заборгованість за відсотками 13500,00 грн., заборгованість за комісіями 4500,00 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» після набуття права вимоги за Договором нарахування процентів не здійснювало. Так як відповідачем у добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності. Заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення не висловлював. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 17 червня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №19287-06/2024. За умовами договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надав відповідачу кредит у сумі 9000,00 грн. строком 120 днів, з 17 червня 2024 року по 14 жовтня 2024 року. Процентна ставка за Договором встановлена у розмірі 1,50% в день, що становить 547,50 % річних. Підписуючи цей договір позичальник погоджується з договірними умовами (а.с. 20-21, 22-24, 25-30). Відповідач зобов`язався сплачувати кредит відповідно до графіку платежів (а.с. 31). Для підписання Договору був відправлений на номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор W2519 (а.с. 35). Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2519. Відповідно до умов Договору відповідачу 17 червня 2024 року надано кредит в сумі 9000,00 грн. шляхом переказу коштів на її платіжну карту (а.с. 36 зворотна сторона). Всупереч вимогам договору [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно з Графіком платежів, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою за кредитом (а.с. 33-34). 24 вересня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №24092024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і відповідача за кредитним договором №19287-06/2024 від 17 червня 2024 року (а.с.37-42). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №24092024 від 24 вересня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 27000,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9000,00 грн., заборгованість за відсотками 13500,00 грн., заборгованість за комісіями 4500,00 грн. (а.с. 42 зворотна сторона). 24 вересня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» направлений лист за № 19287-06/2024-001 на адресу відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором №19287-06/2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с. 33). Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором №19287-06/2024 від 17 червня 2024 року становить 27000,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9000,00 грн., заборгованість за відсотками 13500,00 грн., заборгованість за комісіями 4500,00 грн. 14 травня 2025 року позивачем на адресу відповідача направлена досудова вимога за вихідним номером №Кураш596 про відступлення права грошової вимоги первинним кредитором та сплату кредитної заборгованості, надавши можливість останньому добровільно сплатити заборгованість. В свою чергу відповідач вимогу не виконав, заборгованість не сплатив. Справа розглядається за поданими Товариством доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно змісту статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положень статей 625, 1049, 1054 ЦК України, позов підлягає задоволенню повністю. Підлягає стягненню заборгованість відповідача за кредитним договором 27000,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9000,00 грн., заборгованість за відсотками 13500,00 грн., заборгованість за комісіями 4500,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на підставі статті 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. Згідно з частиною 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Разом з тим суд враховує, що при вирішенні питання щодо компенсації витрат в порядку частини 5 статті 142 ЦПК України, слід враховувати необґрунтованість дій позивача, ступінь їх неправомірності та його вини, безпідставність позову, докази та обставини, якими позивач обґрунтовував позов, та докази і обставини, які були повідомленні відповідачем в спростування позовних вимог, дії позивача після отримання доводів відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Понесені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. (Правові позиції Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16,, від 15 квітня 2020року №199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які змушений був здійснити відповідач, внаслідок дій позивача, до матеріалів справи надано наступні документи: копію договору про надання правової (правової) допомоги від 01 березня 2024 року №0103, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет»; копія замовлення від 15 квітня 2025 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01 березня 2024 року; копія детального опису від 09 травня 2025 року надання послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01 березня 2024 року; копія рахунок на оплату від 25 квітня 2025 року у сумі 7000,00 грн. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, зважаючи на ступінь складності справи, яка належить до категорії справ, що розглядаються в порядку спрощеного провадження, суму стягнення, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Outcome: approved