Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Комунальним підприємством «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» у листопаді 2024 року подано позов про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання в загальній сумі 104795,21 грн, з яких: основний борг за послуги з централізованого теплопостачання в сумі 66127,70 грн за період з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020 року; 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 9763,54 грн за період з 01.12.2012 року по 31.08.2024 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 28903,97 грн за період з жовтня 2012 року по червень 2024 року. Позов мотивовано тим, що Комунальне підприємство «Теплоенергетик Кропивницької міської ради», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з централізованого теплопостачання. Відповідачі є споживачами теплопостачання, за адресою: [ADDRESS] . Шляхом подачі теплової енергії, за вказаною адресою сторони фактично вступили в договірні відносини, проте відповідачі протягом тривалого часу за надану послугу не розраховувалися, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги централізованого теплопостачання, в сумі 66127,70 грн за період з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020 року. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 22). Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Яшан Ю.Б., подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву (вх. № 43668 від 29.10.2025 року), в якому остання заперечує проти задоволення позову. Вказує, що в період з 28 червня 1996 року по 28 серпня 2013 року квартира [ADDRESS] , перебувала у спільній сумісній власності в рівних частках (по ? за кожним співвласником): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З 28 серпня 2013 року йому було подаровано 2/4 частки вказаної квартири, і з 28.08.2013 року співвласником вищевказаної квартири став він в розмірі ? частки та [PERSON] в розмірі ? частки. Позивач в позовній заяві визначає період заборгованості з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020 року, лише до двох співвласників, хоча в період з 15 жовтня по 28 серпня 2013 року дана квартира мала чотирьох співвласників, а борг позивач намагається стягнути лише з двох співвласників. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду про стягнення боргу за послуги з постачання теплової енергії заборгованості за період з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020 року, оскільки позовна заява подана до суду лише 08.11.2024 року. Також, відповідачі не є споживачами послуги з постачання теплової енергії з 02.10.2018 року, оскільки квартира [ADDRESS] була відключена від мережі централізованого опалення внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП представником монтажної організації ТОВ «Тепло-Плюс» на підставі дозволу. Дозвіл на відключення від мережі централізованого опалення внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП був наданий виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 18 вересня 2018 року. Про відключення від мережі централізованого опалення внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП квартири відповідачів був складений акт про відключення квартири (секції, під`їзду) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 02.10.2018 року, а також було повідомлено Комунальне підприємство «Теплоенергетик» (а.с. 67-81) Крім того, представником відповідача [PERSON] , адвокатом Яшан Ю.Б., подано до канцелярії суду заяву (вх. № 43666 від 29.10.2025 року) про застосування строку позовної давності (а.с. 82-86). В свою чергу позивачем подано до суду відповідь на відзив (вх. № 45554 від 07.11.2025 року), в якому останній просить задовольнити позов в повному обсязі. Вказує, що Комунальному підприємству «Теплоенергетик» КМР» відповідачами по справі не було повідомлено про зміну власника та посвідчення договору дарування частки квартири 28 серпня 2013 року за р. № 6610, внаслідок чого споживачами стали [PERSON] та [PERSON] . Лише при отриманні Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 17.07.2024 року за № 387195310 позивачу стала відома інформація щодо власників та споживачів теплової енергії, яка надавалася в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Щодо відключення квартири від послуги зазначає, що відповідачі по справі були споживачами послуги з постачання теплової енергії в період з 15 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2020 року, оскільки з 01.10.2020 року будинок за адресою: [ADDRESS] , було відключено від послуги. У зв`язку з відключенням будинку, за особовим рахунком № [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] призупинено нарахування за послугу з постачання теплової енергії, однак після відключення будинку відповідачі не завершили процедуру відключення квартири [ADDRESS] , про що свідчить відсутність підпису в акті представника теплопостачальної організації та відсутність затвердження акту протоколом міжвідомчої комісії. Але за абонентами [PERSON] та [PERSON] залишається заборгованість за послуги теплопостачання за період з 15 жовтня 2012 по 30 квітня 2020 року у сумі 66 127,70 грн. Нарахування з 30 квітня 2020 року не здійснювалися у зв`язку із закінченням опалювального сезону, та не здійснювалися і після відключення будинку з 01.10.2020 р., що відображено у розрахунку заборгованості споживачів. (а.с. 96-103). Також, позивачем подано додаткові пояснення у справі (вх. № 45552 від 07.11.2025 року) в якій останній зазначає, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID- 19 спричиненої коронавірусом SARS CoV-2» (із змінами і доповненнями внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього згідно пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022. затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також запровадження на всій території України карантину з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України продовжуються на строк дії такого карантину, а також введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року по теперішній час, а під час дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, то період заборгованості застосовується з 12 березня 2017 року. Однак, позивач заперечує щодо застосування строків позовної давності, оскільки підприємство вчасно і належної якості надавало послугу з постачання теплової енергії відповідачу, а несплата заборгованості відповідачем негативно впливає на забезпечення нормального та безперебійного функціонування КП «Теплоенергетик» КМР», можливості постійного забезпечення споживачів тепловою енергією, реконструкції, технічного переозброєння і налагодження технічного устаткування, будівель і споруд, магістральних теплових мереж, впровадження нової техніки і технології, виконання робіт з екологічного захисту природного середовища (а.с. 104-112). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 46437 від 13.11.2025 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 113-116). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 61, 66), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань до суду не подавала. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 17). Комунальне підприємство «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з централізованого теплопостачання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини третьої статті 24 Закону України «Про теплопостачання», встановлений обов`язок споживача теплової енергії, - своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до статті 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому, згідно зазначених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Таким чином, сторони взяли на себе взаємні зобов`язання: позивач надавати житлово-комунальні послуги з теплопостачання, а відповідач оплачувати спожиті комунальні послуги. В силу статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно пункту 1 статті 30 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов`язаний оплачувати житло-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Окрім цього частина третя статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» зазначає, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. В порушення вищезазначених норм, впродовж тривалого часу відповідачі за наданні послуги не розраховуються. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Станом на 01 липня 2024 року, за період з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020 року, сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів складає 66127,70 грн (а.с. 4-5). Однак відповідачами подані документи на підтвердження того, що послуга з централізованого теплопостачання їм не надавалась. Відповідно до акту про відключення квартири (секції, під`їзду) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 02 жовтня 2018 року, який складено представником власника будинку або обслуговуючий житловий будинок організації, представником монтажної організації ТОВ «Тепло-Плюс» та власником (наймачем, орендарем) квартири або уповноваженою особою (при відключенні секції, під`їзду) [PERSON] , які підтверджують відключення квартири (секції, під`їзду) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП будинку за адресою: [ADDRESS] . Відключення виконано шляхом видимого розриву заварюванням приєднань радіаторів (конвекторів) 5 шт., заварюванням стояків 5 шт., заварюванням вводів ГВП в квартиру діаметром 15 мм, 1 шт. Виробник послуг припиняє свої відносини із споживачем повністю (або частково, згідно з % сплати) від дати затвердження цього акта Комісією. Споживач сповіщається про те, що в разі самовільного підключення до системи теплопостачання плата за послуги буде нараховуватись за повний період від дня попереднього контролю за станом відключення вводів. Акт складено в чотирьох примірниках для кожної із сторін (а.с.77). Відповідно до довідки голови Житлово-будівельного кооперативу «Медик» від 06.08.2025 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , відключена від мережі централізованого опалення внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП 02.10.2018 року представником монтажної організації ТОВ «Тепло-Плюс» (а.с. 78). Згідно витягу з протоколу (дозвіл) засідання міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання від 18 вересня 2018 року, Протокол № 3 п. 156, [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS] дозволено влаштувати індивідуальне електроопалення у квартирі. Термін дії дозволу 1 рік (а.с.80, 93-95). Частина третя статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до частини 6 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії,що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 24 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач теплової енергії має право, зокрема, на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. У спірних правовідносинах питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулювалися чинними тоді Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (далі - Правила), а також Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (Порядок № 169), затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції). Відповідно до пунктів 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Пунктами 3-7 розділу ІІІ Порядку визначено наступний алгоритм дій власника для відокремлення (відключення) квартири у багатоквартирному будинку від центрального опалення та гарячого водопостачання. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії. Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника. Комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів. Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил. Відповідно до пунктів 8-13 розділу ІІІ Порядку відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП. Усі витрати, пов`язані з відокремленням (відключенням) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, здійснюються за рахунок власника. Виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється виконавцем робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання або постачання гарячої води чи іншим залученим власником суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання. Для виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення повідомляє виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП шляхом подання письмової заяви в довільній формі, у якій зазначається наявність підстави для такого рішення згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». До заяви додається копія витягу з протоколу засідання Комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) такої квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, а також копія проекту такого відокремлення (відключення). Виконавці робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води письмово повідомляють власника про дату і час здійснення заходів із підготовки відповідної мережі до відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власника (спускання води з системи чи її частини тощо). Ця дата має бути не раніше ніж 15 календарних днів і не пізніше ніж 30 календарних днів від дати надсилання такого повідомлення власнику. Якщо повідомлення від виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води надійшло власнику після 01 жовтня, дата відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП квартири чи нежитлового приміщення власника переноситься на наступний міжопалювальний період. У разі виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП іншим залученим власником суб`єктом господарювання, який у випадках, передбачених законодавством, має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, власник квартири чи нежитлового приміщення письмово повідомляє виконавця послуг з постачання теплової енергії, виконавця послуг з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води - про дату і час виконання робіт з відокремлення (відключення) не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня виконання таких робіт. Неприбуття представників виконавців відповідних комунальних послуг та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води за умови їх повідомлення не може бути підставою для відмови у виконанні робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП. Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частина третя стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша стаття 129 Конституції України, частина перша статті 10 Цивільного процесуального кодексу України), на якому повинно ґрунтуватися судове рішення (частина перша статті 263 Цивільного процесуального кодексу України). Одним із елементів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Відсутність ясності приписів, зокрема через постійну їхню зміну, скасування, визнання протиправними, нечинними, може негативно вплинути на гарантування їх однакового застосування та на захист адресатів цих приписів від свавілля. На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07,§ 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (OleksandrVolkovv. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)). Вказане у повній мірі стосується і тих ситуацій, коли такими органами є суди, що вирішують спори споживачів з постачальниками житлово-комунальних послуг. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Принцип верховенства права пронизує всі положення Конвенції, включно з протоколами до неї. Тому держава-учасниця Конвенції має забезпечити, щоб акти її правотворчості та правозастосування цьому принципу відповідали, зокрема у частині гарантування юридичної визначеності у кожних спірних правовідносинах. З цією метою, маючи позитивні обов`язки за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, держава повинна встановити таке правове регулювання відповідних відносин, щоби максимально усунути ситуації юридичної невизначеності, зокрема, щодо долі споживачів, у яких може штучно виникнути борг унаслідок його нарахування постачальником за послуги, які споживачами фактично не споживались. Зважаючи на викладене, беручи до уваги встановлені у справі фактичні обставини та вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у відповідності до вимог закону відповідач реалізував своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання, звернувшись за вирішенням зазначеного питання до відповідних органів та отримав на це відповідні дозволи і до початку нового опалювального сезону провів відключення квартири від централізованої мережі із залученим повноважного суб`єкта господарювання. З аналізу вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства вбачається, що відсутність представника теплопостачальної організації під час робіт із відключення квартири від централізованого теплопостачання, та не підписання представником теплопостачальної організації акта про відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення, на що посилається позивач не може мати своїм наслідком визнання відповідних дій самовільним відключенням. При цьому судом враховано, що по суті всі доводи та заперечення позивача зводяться лише до відсутності акту про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і лише на підставі цього формального доводу стверджується про споживання позивачем послуги централізованого теплопостачання. Суд зауважує, що відповідно до принципу «належного врядування ризик будь-якої помилки державного органу треба покладати на державу та не виправляти ці помилки за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 січня 2012 року, заява № 29979/04). Враховуючи наведене та беручи до уваги виконання споживачем всіх залежних від нього дій та умов, недотримання ТОВ «Тепло-плюс», на компетентність працівників якого покладався споживач, всіх нормативно правових вимог щодо документального оформлення проведеної процедури відключення належної відповідачу квартири від централізованого теплопостачання, не може мати для відповідача жодних негативних наслідків. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачу нарахований борг за послуги з централізованого теплопостачання в сумі 66127,70 грн.за період з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020 року. Судом встановлено, що відповідно до акту про відключення квартири (секції, під`їзду) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 02 жовтня 2018 року, відключення квартири (секції, під`їзду) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП будинку за адресою: [ADDRESS] виконано (а.с.77). Тому суд приходить до висновку, що нарахування відповідачам заборгованості за послуги постачання теплової енергії за період з 02 жовтня 2018 року по 30 квітня 2020 року є безпідставним, так як з 02 жовтня 2018 року споживачі послугу з постачання теплової енергії не отримували. Що стосується вимог за період з 15 жовтня 2012 року по 02 жовтня 2018 року, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, третьої статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» звернулось до Фортечного районного суду міста Кропивницького з позовом про стягнення з солідарно з відповідачів, заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання 08 листопада 2024 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачу нарахований борг за послуги з централізованого теплопостачання в сумі 66127,70 грн за період з 15 жовтня 2012 року по 30 квітня 2020, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID- 19 спричиненої коронавірусом SARS CoV-2» (із змінами і доповненнями внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього, згідно пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також запровадження на всій території України карантину з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України продовжуються на строк дії такого карантину, а також введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року по теперішній час, а під час дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тому, суд приходить до висновку, що борг за послуги з централізованого теплопостачання підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності з 12.03.2017 року по жовтень 2018 року в сумі 13752,17 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні заборгованості за період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року включно в зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що заявлено відповідачем (а.с. 84-85) Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 363,09 грн за період з 13.03.2017 року по 31.10.2018 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1035,99 грн за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір по 218,90 грн з кожного виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 15151,25 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 437,79 грн (15151,35 грн х 100 % : 104795,21 грн х 3028,00 грн).

Outcome: partial