Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У липні 2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з відповідача на загальну суму 18 914 грн. 50 коп., що складається із заборгованості за кредитом та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою від 01 серпня 2025 року відкрите провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 липня 2024 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір позики №79398317, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 5 500 грн. 00коп., строком на 30 днів із сплатою процентів за користування кредитом. Кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, але останнім кредит не погашається, що і стало підставою для звернення позивача до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, у прохальній частині позову просив провести розгляд за наявним матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився , про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Відзив на позовну заяву [PERSON] не подавав. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02 липня 2024 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №79398317 на суму 5 500 грн. 00коп. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника. За твердженням позивача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором, що підтверджується тим, що 14 червня 2021 року між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №79398317 вiд 02 липня 2024 року. Втім, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] 02 липня 2024 року. Позивач долучив до матеріалів справи копії договорів, за якими можна констатувати, що кредитний договір було укладено пізніше, ніж договір факторингу, за яким до позивача нібито перейшло право вимоги за договором кредиту. Так, дійсно згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Отже, питання про те, чи могло перейти до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором №79398317 від 02 липня 2024року суд вирішує, виходячи зі змісту домовленостей між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в контексті того, чи передбачалася можливість передачі майбутніх прав вимоги. Згідно п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 є невід`ємною частиною договору. Аналіз положень договору факторингу дає підстави виснувати, що вимога до боржника [PERSON] не могла входити до «Реєстру боржників», адже на момент укладення договору факторингу кредитний договір ще не укладався, а сам договір факторингу не передбачає передачу абстрактних вимог за кредитними договорам, які будуть укладені у майбутньому. Згідно п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Позивач долучив до позовної заяви копію Додаткової угоди №2 від 28.07.2021 року, копію Додаткової угоди № 7 від 14.06.2021 року та копію Додаткової угоди №45 від 23.12.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, за умовами якої фактор отримав права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі Боржників №40 від 23.12.2024. Також долучено копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 23.12.2024р. Згідно Витягу з Реєстру боржників №40 до нього входив боржник [PERSON] , право вимоги виникло на підставі договору № 79398317. Отже, до Реєстру боржників було включено право вимоги за договором, який було укладено пізніше від самого договору про передачу прав вимог за ним, що суперечить умовам п.1.1.Договору факторингу №14/04/21 від 14.06.2021 та свідчить про неправомірність вимог позивача до відповідача. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 79398317 від 02 липня 2024 року від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки позивач посилається на договір факторингу, який був укладений 14 червня 2021 року, тоді, як кредитний договір був укладений 02 липня 2024 року, тобто після відступлення прав вимоги. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Outcome: dismissed