Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

В серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», в особі представника адвоката Пархомчука Сергія Валерійовича звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором № 1431342 від 07.01.2021 загальною сумою 5250,00 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 4000,00 грн, суми заборгованості за простроченими комісіями та відсотками у розмірі 1250,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» сплачений судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 07.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено Договір № 1431342 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно умов договору сума кредиту складає 4000,00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 4000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу № 1-07092021, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і кредитним договором щодо відповідача. 07.09.2021 між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1411920 від 31.12.2020 до\~ ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 5250,00 грн, з яких: 4000,00 грн - тіло кредиту, 1250,00 грн - нараховані відсотки. Вказану вище заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Представник відповідача адвокат Коваленко Юлія Олександрівна направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому визнала\~ тільки тіло кредиту в розмірі 4000,00 грн, у задоволенні позову в частині стягнення відсотків та комісії просила відмовити. Вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день користування кредитом у розмірі 1,90 % є несправедливим у розумінні положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить обмеженням, встановленим статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України (далі - НБУ) та становить більше ніж 12 % простроченого платежу. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог надав виписку з особового рахунку за Кредитним договором № 1431342 з наведеною таблицею заборгованості, інших документів з розрахунком заборгованості за споживчим договором позивач не надав. У зв`язку з викладеним, сторона відповідача вважає, що надана позивачем виписка з особового рахунку за Кредитним договором є недопустимим доказом, оскільки не належить до первинних бухгалтерських документів у розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Оскільки розрахунок заборгованості, що наданий позивачем у виписці не ґрунтується на належних бухгалтерських документах, з нього не можна встановити ні заборгованість по відсотках за кредитним договором, ні періоди та розмір її виникнення Після здійснення математичних розрахунків встановлення відсотку за користування кредитом (1,9 % за 30 днів користування кредитом у розмірі 4000 грн.) стороні відповідача залишається незрозумілим заявлена позивачем вимога, що полягає у стягненні з відповідача 1250,00 грн. прострочених відсотків за користування кредитом. Таким чином, сума прострочених відсотків, нарахованих позикодавцем не збігається з сумою розрахунку відповідача, оскільки сторона відповідача з позовної заяви та доданих до неї додатків не може встановити ні періоди нарахування заборгованості, ні відсоткову ставку, яка була застосована позивачем при розрахунках. У зв`язку з викладеним, відповідач визнає лише прострочену заборгованість за тіло кредиту у розмірі 4000 грн. Також вказує, що представником позивача зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу складає 10500,00 грн. Однак, зазначена сума правничої допомоги не є пропорційною до ціни позову, яка складає 5250,00\~ грн. Зазначає, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, що потребує придбання значної кількості ліків. Крім цього, відповідно до витягу з сайту «Судова влада України» представник позивача, адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, приймає участь також у значній кількості інших аналогічних справ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на це, можна зробити висновок, що у представника позивача Пархомчука Сергія Валерійовича у вказаній категорії справ існує сформована позиція та напрацьована практика, а тому категорія справ про стягнення заборгованості для нього є стандартною та не потребує значних витрат часу при підготовці позовної заяви (наприклад, для вивчення судової практики). У зв`язку з цим, враховуючи надмірний непропорційний розмір витрат на правничу допомогу ціні позову, обставини справи, що не є складною для представника позивача та фінансовий стан відповідача, вважаємо, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, заявлений у позові підлягає зменшенню. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. В серпні 2025 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 надійшла у провадження судді Рижко Г.О. Ухвалою судді від 15.08.2025 року було прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/12305/25; відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 07.10.2025 на 12:00 год. 25.09.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Коваленко Юлії Олександрівни надійшла заява про надання доступу до матеріалів справи в електронному вигляді. 03.10.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. 06.10.2025 на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву. 07.10.2025 в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про причини неявки розгляд справи відкладено на 20.11.2025 на 10:30 год. Для повного та об`єктивного розгляду справи, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони позивача суд приймає та долучає до матеріалів справи відзив на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позов визнають тільки в частині стягнення тіла кредиту, в частині стягнення відсотків просять відмовити та зменшити витрати на правову допомогу. З огляду на положення ст.ст. 211, 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. При цьому суд, з огляду на подання позивачем документів в електронній формі та їх значний обсяг, враховуючи зміст Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21 (зі змінами), з метою процесуальної економії, вважає за можливе розглядати (формувати та зберігати) справу у змішаній формі. Так, відповідно до п. 122 Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17серпня 2021 року №1845/0/15-21 (зі змінами), до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] \~ за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якого забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7» було укладено електронний Договір № 1431342 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно умов вказано Договору сума кредиту складає 4000,00 грн, строк кредиту 30 днів. Згідно п. 1.4.1 та 1.4.2 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка 1,90%. Кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] (п. 2.1). Сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Видача грошових коштів у сумі 4000,00 грн [PERSON] підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування 07.01.2021 о 09:14:05 коштів на банківську картку № [NUMBER] . 07.09.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу № 1-07092021, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором № 1431342 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2021. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 07.09.2021 до Договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитом у сумі 5250,00 грн, з яких: 4000,00 грн - основний борг, 1250,00 грн - заборгованість за відсотками. На виконання умов вказаного договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти в сумі 1115257,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 42 від 08.09.2021. 07.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн» було укладено Договір відступлення права вимоги №2-07/09/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором № 1431342 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2021. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 07.09.2021 до Договору відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитом у сумі 5250,00 грн, з яких: 4000,00 грн - основний борг, 1250,00 грн - заборгованість за відсотками. На виконання умов вказаного договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» грошові кошти в сумі 1120257,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 379 від 08.09.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 12.06.2025 заборгованість відповідача за кредитом складає 5250,00 грн, з яких 4000,00 грн - основний борг, 1250,00 грн - заборгованість за відсотками. Про відступлення права вимоги відповідач повідомлявся представниками позивача шляхом направлення вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором на поштову адресу. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2 ст. 1050\~ ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~ передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що 07.01.2021 виникли договірні відносини між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору № 1431342 про надання\~ споживчого кредиту.\~ Договір було укладено в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. ТОВ «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Наданий позивачем розрахунок повністю відповідає умовам та строкам Договору про надання кредиту. Нарахування процентів здійснені відповідно до умов та строку дії Договору. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак надані позивачем розрахунки заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймаються судом як достовірний. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що нараховані відсотки на суму наданого кредиту в розмірі 1,90% є завищеними, оскільки такий розмір відсотків встановлено кредитним договором, який відповідач підписав електронним підписом. Сума 1250,00 грн відображена у виписці з особового рахунка за кредитним договором в графі «Прострочені відсотки» і нараховані відсотки не перевищують розміру відсотків в межах строку дії договору (30 днів). Доказів здійснення оплат за кредитним договором стороною відповідача суду не надано.\~\~\~ Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором № 09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025, Актом про отримання правової допомоги від 01.10.2025, рахунком на оплату № 01.10.2025-16 від 01.10.2025, платіжною інструкцією № 1013 від 01.10.2025 на суму 10500,00 грн. Втім, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц). Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20. Суд, оцінюючи подані документи, якими позивач (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг. Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в сумі 500,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved