Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 12.10.2024 о 22 год 30 хв машиніст [PERSON] , керуючи електровозом ЧС-7 № 185 на ст. Іларіонове, Дніпропетровської області, скоїв наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер. Внаслідок його смерті дружині, дочці та сину було спричинено моральну шкоду. Позивач [PERSON] просила тягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (ЄДРПОУ 40075815) на її користь 250 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка, [PERSON] . Позивач [PERSON] просила стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (ЄДРПОУ 40075815) на користь 250 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька, [PERSON] . Позивач [PERSON] просив стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (ЄДРПОУ 40075815) на користь 250 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька, [PERSON] . Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем АТ «Українська залізниця» 11.09.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив в задоволенні позову відмовити. Вказав, що по факту загибелі [PERSON] Акціонерним товариством "Українська Залізниця" проведено службове розслідування, що підтверджується актом службового розслідування від 16.10.2024. За результатами цього розслідування встановлено, що 12.10.2024 під час руху потягу у промені прожектору локомотивна бригада помітила людину, яка знаходилась біля правої рейки на шляху прямування поїзду в габариті рухомого складу. Машиністом одночасно з подачею звукових сигналів великої гучності було застосовано екстрене гальмування з подачею піску, проте уникнути наїзду не вдалося. Відповідач вважає, що вказані обставини свідчать, що потерпілий порушив п.п. 2.1, 2.2, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затвердженні наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54. Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Зважаючи на сукупність фактичних обставин, вважає, що в діях потерпілого мала місце груба необережність ого при дотриманні правил, свідчить про те, що лише за наявності умислу потерпілого у даній обстановці йому могла бути спричинена шкода. Крім того, відповідач вказав, що позивачами не доведено чим підтверджується факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань, не зазначено якими доказами це підтверджується. Не міститься жодних доказів моральних страждань позивачів в зв`язку із смертю [PERSON] . Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази та матеріали кримінального провадження №112024041390000903, внесеного до ЄРДР 13.10.2024 за ч. 3 ст. 276 КК України, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 25.10.1985 Відділом РАДС Ленінського району м. Дніпропетровська. [PERSON] , є донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.10.1997, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 23.05.1988, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 4220 від 29.10.2024 та підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 29.10.2024. Причиною смерті [PERSON] відповідно до Висновку експерта № 840с та Довідки про причини смерті № 840с від 28.10.2024 є шок, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, пішохід травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Дослідженими в справі доказами встановлено, що досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні №12024041390000903 від 13.10.2024, яке було внесено до ЄРДР за ч.3 ст.276 КК України за фактом події, встановлено, що 12.10.2024 близько 18:13 год машиніст [PERSON] керував електровозом ЧС-7.185 номер потягу № 65 сполученням Харків-Умань у складі якого перебувало десять пасажирських вагонів загальною вагою 588 тон на 40 осів. Під час руху поїзду в напрямку м. Дніпро, приблизно о 22 год 13 хв по правій рейкі на шляху прямування поїзду він помітив сторонню особу, яка знаходилась над рейкою в стані присядки. Чоловік не реагував на звукові сигнали , [PERSON] , застосував екстрене гальмування з подаванням піску на пари коліс, проте уникнути зіткнення не вдалось. У результаті наїзду [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження від яких він загинув на місці. Органом досудового розслідування встановлено, що вини залізниці в транспортній події немає. Отже, матеріалами справи підтверджено, що смерть [PERSON] настала у зв`язку з його особистою грубою необережністю. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Електровоз ЧС-7 № 185 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Електровозне депо Харків-Головне» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного електровозу перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Електровозне депо Харків-Головне» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». З урахуванням викладеного суд доходить висновку, щодо відсутності вини власника джерела підвищеної небезпеки в настінні цієї пригоди. Відповідно до положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України відсутність вини власника джерела підвищеної небезпеки не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоди. Відповідно до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Тому наявність необережності [PERSON] підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «… визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Вирішуючи питання про розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач [PERSON] є дружиною померлого. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дочкою та відповідно сином померлого. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду смертю [PERSON] , порушенням укладу їх життя, відчули стрес та біль від смерті близької людини. Водночас враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 100 000,00 гривень кожному з позивачів, який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі [PERSON] під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честі і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку що позовні вимоги позивачів до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивачі не сплачували судовий збір за розгляд справи судом при подачі позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 000,00 грн пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial