Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

16.04.2021 року адвокат Саханчук Н.О., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про збільшення розміру частки майна у спільній сумісній власності подружжя та про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову представник позивачки [PERSON] послався на те, що 19.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, а [INFO] в шлюбі народилася їх спільна дитина - [PERSON] . 24.11.2020 року рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Під час шлюбу, за спільною згодою подружжя було прийнято рішення про участь у фонді фінансування будівництва об`єкту житлової нерухомості -квартири загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 125,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 26.10.2015 року відповідачем за згодою позивачки, був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва №22-2610/2015-2, відповідно до якого відповідач зобов`язаний у строк до 02.11.2015 року здійснити оплату (перший внесок) у розмірі 638 557, 00 гривень в якості інвестування у будівництво вказаної квартири, а у подальшому, здійснити додатковий (внесок) оплату за повний розрахунок придбаної у власність подружжя квартири. Для здійснення оплати та перерахунку грошових коштів у фонд фінансування будівництва відповідачем за згодою позивачки були укладені договори доручення із ТОВ «ФК Укрпереказ» №3-4 від 27.10.2015 року та №404 від 28.02.2017 року, відповідно до яких товариство приймало грошові кошти від подружжя та перераховувало у фонд фінансування будівництва квартири. Перший внесок за квартиру у розмірі 638 557, 00 гривень було внесено 27.10.2015 року, а повну оплату за побудовану квартиру було внесено 28.02.2017 року у розмірі 21 783, 00 гривень, загальна вартість квартири, що була сплачена подружжям склала 660 340, 00 гривень. За даними акту прийому-передачі об`єкту інвестування №42 від 10.05.2017 року побудована квартира була передана подружжю 10.05.2017 року, а 17.05.2017 року право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем, 26.05.2017 року відповідачу були передані витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87491912 від 19.05.2017 року та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . При купівлі зазначеної квартири, яка коштувала 660 340, 00 гривень, позивачка, окрім спільних коштів, особисто сплатила більшу частину коштів за квартиру, що належали їй особисто, а тому при поділі майна, що є спільною сумісною власністю подружжя необхідно відступити від рівності часток подружжя. Наявність підстав для збільшення частки позивачки у спільному з відповідачем майні представник позивачки обґрунтував тим, що у придбання зазначеної вище квартири позивачка вклала особисті кошти в сумі 412 304, 00 гривень, котрі були отримані нею від продажу 06.10.2015 року належної їй на праві приватної власності квартири за адресою - [ADDRESS] загальною вартістю 18 000, 00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до долара США станом на 27.10.2015 року складало щонайменше 412 304, 00 гривень. Представник позивачки, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за ціну 660 340, 00 грн., з яких 412 304, 00 гривень були особистими коштами [PERSON] , а решта коштів 248 036, 00 гривень спільними коштами позивачки і відповідача, з яких сума 124 018, 00 гривень належали позивачці. Кошти у розмірі 124 018, 00 гривень, які були внесені відповідачем на придбання спільної квартири були сплачені останнім із спільних коштів подружжя, що складає 19 % від загальної вартості спільної квартири, а тому частка відповідача, при поділі майна подружжя , має бути зменшена.. З урахуванням того, що позивачка для придбання спільної з відповідачем квартири вклала свої особисті кошти у розмірі 412 304, 00 гривень та 124 018, 00 гривень кошти, що є її часткою зі спільних коштів подружжя, а загалом 536 322, 00 гривень, що складає 81,2% від загальної вартості спільної квартири у розмірі 660 340, 00 гривень, відповідно при поділі майна є підстави для відступу від засади рівності часток подружжя . Просив суд ухвалити рішення, яким: відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні, визначивши частку позивачки у розмірі 81/100 частин квартири [ADDRESS] , поділити майно, визнавши за позивачкою [PERSON] право власності на 81/100 частин квартири [ADDRESS] ; відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні, визначивши частку відповідача у розмірі 19/100 частин квартири [ADDRESS] , поділити майно, визнавши за відповідачем [PERSON] право власності на 19/100 частин квартири [ADDRESS] . Провадження у справі було відкрито 08.04.2021 року з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18.01.2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Южда С.М. подав до суду відзив на позов [PERSON] , відповідно до змісту якого [PERSON] позов не визнає, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Южда С.М. визнав, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина, під час шлюбу придбали нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача заперечив твердження позивачки з приводу того, що нею були вкладені у придбання спільної з [PERSON] квартири особисті кошти в розмірі 412 304, 00 гривень з тих підстав, що належну на праві приватної власності [PERSON] квартиру остання продала 16 жовтня 2015 року за 368 741, 00 гривень, а перший внесок за квартиру відповідачем було внесено аж через 11 днів - 27 жовтня 2015 року, остаточно оплачено вартість інвестованої квартири аж через 2 роки 4 місяці - 28 лютого 2017 року. Стверджував, що позивачка не надала суду доказів передачі відповідачу грошових коштів, отриманих нею від продажу належної їй квартири, так само як і не надала доказів того, що саме отримані нею гроші були сплачені відповідачем за об`єкт інвестування. Представник відповідача послався й на те, що відповідачем [PERSON] у 2013 році також була продана квартира, що належала йому на праві приватної власності вартістю 288 000, 00 гривень, що відповідало еквіваленту 36 000, 00 доларів США на дату підписання договору. Саме ці грошові кошти, що належали [PERSON] на праві приватної власності були використані ним для сплати першого внеску за об`єкт інвестування. Крім того з метою оплати вартості об`єкту інвестування відповідач брав позику у [PERSON] у розмірі 400 000, 00 гривень, котру зобов`язувався повернути до 31.12.2016 року. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] також вкладав свої особисті кошти у придбання спірної квартири, отримував заробітну платню, наразі у спірній квартирі проживає разом зі спільним сином позивачки та утримує його, а також на відсутність доказів вкладення позивачкою грошових коштів від проданої належної їй на праві власності квартири в інвестування спірної квартири, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру частки майна у спільній сумісній власності подружжя та про поділ майна подружжя. 10.10.2022 року позивачка [PERSON] подала до суду письмові пояснення на відзив відповідача [PERSON] на її ж позовну заяву, відповідно до змісту яких заперечила твердження відповідача, щодо вкладення в інвестування спірної квартири коштів відповідача від продажу належної йому на праві приватної власності квартири. Позивачка стверджувала, що [PERSON] квартиру [ADDRESS] придбавав за грошові кошти взяті в кредит в УкрСиббанку в розмірі 305 550, 00 гривень. Вже після реєстрації шлюбу відповідач повертав кредит банку з коштів родини. 01.12.2013 року [PERSON] продав зазначену квартиру за 288 000, 00 гривень, виручені від продажу грошові кошти у грудні 2013 року використав для погашення кредиту та процентівЮ які були нараховані банком за користування кредитом. Позивачка також заперечила отримання [PERSON] позики у [PERSON] , оскільки відповідач ніколи не повідомляв її про цю позику. Стверджувала, що саме її власні кошти в сумі 412 304, 00 від продажу належної їй на праві приватної власності квартири було використано для сплати першого внеску за спірну квартиру, просила збільшити її частку у цій же квартирі до 81/100. Ухвалою суду від 15.08.2023 року прийнято до провадження заяву представника позивачки [PERSON] - адвоката Цуперяка В,П. про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої представник позивачки стверджує, що [PERSON] 16.10.2015 року продала належну їй на праві приватної власності квартиру за 17 000, 00 доларів США, що за офіційним курсом валют НБУ складало 368 741, 00 гривеень., а решту коштів у сумі 291 599, 00 гривень були сплачені за спірну квартиру зі спільних коштів подружжя, відповідно позивачка використала для придбання спірної квартири 514 540,50 гривень, а відтак її частка в квартирі з урахуванням правил округлення складає 78%. Просив збільшити частку [PERSON] у спільному майні подружжя, визначивши її часту у розмірі 78/100. Поділити майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 78/100 частини квартири [ADDRESS] , а частку відповідача у цій же квартирі зменшити до 22/100 частини, визнавши за [PERSON] право власності на 22/100 частини квартири [ADDRESS] . Підготовче провадження у справі було закрито 07 липня 2025 року. У судовому засіданні 18.11.2025 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Цуперяк В.П. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] у спосіб визнання за позивачкою права власності на 78/100 частин квартири, а за відповідачем [PERSON] право власності на 22/100 частини цієї ж квартири. Відповідач [PERSON] та його представник стверджували, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі та за їх спільні кошти подружжя. Не визнали факт вкладення позивачкою [PERSON] грошових коштів від продажу належної їй на праві приватної власності квартири в інвестування квартири з приводу якої заявлено спір. Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] показав суду, що квартира [ADDRESS] була придбана ним та позивачкою [PERSON] за спільні кошти. [PERSON] підтвердив, що позивачка мала на праві приватної власності квартиру, котра була продана нею під час шлюбу, однак він ніколи не претендував на особисті кошти її дружини, навіть не придавав значення тому у який спосіб вона ними розпорядилася. Для виконання ремонтних робіт у придбаній спільно з позивачкою квартирі брав позику у [PERSON] , котру вже повернув. Заслухавши у судовому засіданні представника позивачки, відповідача та його представника, допитавши відповідача [PERSON] у якості свідка, дослідивши докази наявні у справі, оцінивши все в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] у рівних частка, та відсутність підстав для збільшення частки позивачки та зменшення частки відповідача у спільному майні з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2009 року, який було розірвано заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова 24.11.2020 року за позовом [PERSON] (а.с.6, 8-9). 26.10.2015 року між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» (управителем) та фізичною особою [PERSON] (довірителем) було укладено договір №22-2610/2015-2 про участь у Фонді фінансування будівництва (а.с.10 - 17 тому №1). Відповідно до умов договору №22-2610/2015-2 про участь у Фонді фінансування будівництва, довіритель ( [PERSON] ) зобов`язався передати управителю (ТОВ «ФК «Житло-Капітал») в управління грошові кошти з метою отримання довірителем у власність житла, а саме у строк до 02.11.2015 року здійснити оплату (перший внесок) у розмірі 638 557, 00 гривень в якості інвестування у будівництво квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,61 м.кв., кількість кімнат - одна. У подальшому, здійснити додатковий (внесок) оплату за повний розрахунок придбаної у власність квартири. [PERSON] було укладено 27жовтня 2015 року та 28 лютого 2017 року договори доручення №304 та №404 за якими [PERSON] доручає, а ТОВ «ФК «Переказ» зобов`язалося на умовах та у строки визначені цими договорами та Правилами агентського співробітництва, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Укрпереказ» №2 від 18.08.2014 року здійснити від імені та в інтересах та за рахунок довірителя перерахування грошових коштів на рахунок відповідного фонду фінансування будівництва ТОВ «ФК «Житло-Капітал» за управління майном (а.с.18,19 тому №1). На виконання умов договору доручення №304 від 27.10.2015 року ТОВ «ФК «Укрпереказ» для внесення на рахунок ФФБ прийнято від [PERSON] кошти в сумі 638 557, 00 гривень та 27.10.2015 року ТОВ «ФК «Житло-капітал» видано сертифікат на свідоцтво Про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Казка» довіритель [PERSON] , забудовник ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», об`єкт інвестування квартира [ADDRESS] ) про передачу довірителем агенту управителя 638 557, 00 гривень. (а.с.19,20). На виконання умов договору доручення №404 від 28.02.2017 року ТОВ «ФК «Укрпереказ» для внесення на рахунок ФФБ прийнято від [PERSON] кошти в сумі 21 783, 00 гривень та 28.02.2017 року ТОВ «ФК «Житло-капітал» видано сертифікат на свідоцтво Про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Казка» довіритель [PERSON] ,, забудовник ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», об`єкт інвестування , квартира [ADDRESS] ) про передачу довірителем агенту управителя 21 783, 00 гривень. (а.с.19,20). 10.05.2017 року на виконання умов договору №22-2610/2015-2 від 26.10.2015 року про участь у Фонді фінансування будівництва та на підставі довідки Управителя фонду фінансування будівництва ТОВ «ФК «Житло-Капітал» №394 від 1 березня 2017 року про право довірителя на набуття у власність об`єкту інвестування забудовник передав, а довіритель прийняв об`єкт інвестування за адресою: [ADDRESS] - квартиру [ADDRESS] , кількість кімнат 1, поверх 2, загальна площа 48,2 кв.м., житлова площа 15,8 кв.м., вартість об`єкту 660 340, 00 гривень про, що складено та підписано акт №42 прийняття-передачі об`єкту інвестування (а.с.27-29). 17.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1251750080000, номер запису про право власності: 20478928, дата , час державної реєстрації - 17.05.2017 року, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35259204 від 19.05.2017 року, форма власності приватна. (а.с. 30 тому №1). Звертаючись до суду з позовом, позивачка заявила про поділ набутого у шлюбі з відповідачем [PERSON] нерухомого майна у спосіб збільшення її частки з огляду на те, що в інвестування майна, з приводу якого заявлено спір, нею були вкладені особисті кошти в сумі 412 304, 00 гривень, відповідно її частка у квартирі [ADDRESS] становить 78/100 частин, а відповідача [PERSON] 22/100 частини цієї ж квартири. Відповідно до правил частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами статей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до правил статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77, частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] , а саме у частині збільшення її частки з тих підстав, що в інвестування спірної квартири остання вкладала особисті кошти не визнав. Згідно частини 1 та частини 2 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Наразі, судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку 19.05.2017 року зареєстровано за [PERSON] . Судом також встановлено, що колишнє подружжя [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди щодо поділу набутого ними за час шлюбу нерухомого майна, а відтак воно підлягає поділу в судовому порядку. Відповідно до правил статті 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Правилами статей 69, 70 СК України встановлено: дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений ; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог пунктів 1,3 частини 1 та частини 7 статті 57 СК України: майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є - майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Так, судом встановлено, що 28 квітня 2005 року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32, 7 кв.м., житловою 19,0 кв.м., а 16 жовтня 2015 року [PERSON] продала належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , за 368 741, 00 гривень, що на день підписання договору становило еквівалент 17 000, 00 доларів США (а.с.32-39 тому №1). Договір про участь відповідача у справі [PERSON] у фонді фінансування будівництва квартири з приводу якої заявлено спір було укладено 26.10.2015 року, а перший внесок до фонду фінансування в сумі 638 557, 00 гривень на виконання умов договору відповідачем [PERSON] було внесено 27.10.2015 року. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що виручені позивачкою у справі [PERSON] , грошові кошти від продажу 16.10.2015 року належної їй на праві приватної власності квартири у сумі 368 741, 00 гривень були передані відповідачу [PERSON] для внесення ним 27.10.2015 року першого внеску до фонду фінансування будівництва квартири з приводу якої заявлено спір на виконання частини 1 статті 81 ЦПК України стороною позивачки суду не надано. Крім того, позивачкою [PERSON] не спростовані в установленому законом порядку показання відповідача у справі [PERSON] , надані суду під час його допиту як свідка. Суд погоджується з твердженням сторони відповідача, що обов`язок доказування придбання частини спірного майна за особисті кошти [PERSON] покладається на сторону позивачки, оскільки факт придбання майна під час перебування сторін у справі презюмується, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя Крім того, при вирішенні обґрунтованості позову [PERSON] у частині наявності підстав для збільшення її частки у майні, що було придбано у шлюбі з [PERSON] , суд відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України має обов`язок застосувати висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зроблені у Постанові від 13 березня 2019 року у справі №334/9028/15-ц, з приводу того, що «оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя позивачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про визнання особистою власністю частки спірної квартири. Та обставина, що спірна частина нерухомості придбана в один день із продажем нерухомості, яка на праві особистої приватної власності належала відповідачу, не спростовують презумпцію спільності майна подружжя, оскільки належних доказів, що гроші від продажу належної відповідачу нерухомості витрачені на придбання спірної квартири відповідачем не надано.». Що ж стосується твердження позивачки, що у відповідача були відсутні грошові коти для інвестування квартири, з приводу якої заявлено спір, оскільки грошові кошти виручені від продажі 02.12.2013 року належної йому на праві власності квартири він використав для сплати кредиту, котрий отримував для придбання ним квартири [ADDRESS] спростовані інформацією отриманою від кредитора АТ «Укрсиббанк», що кредитні зобов`язання за кредитним договором на придбання нерухомості від 18.06.2008 року за №11361424000 були виконані позичальником [PERSON] , у період з 19.09.2009 року по 20.08.2012 року (а.с.218 тому №1). З урахуванням встановлених судом обставин, що: колишнє подружжя [PERSON] та [PERSON] , мають у спільній сумісній власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , а також відсутність підстав для висновку, що [PERSON] вклала у придбання цього ж майна особисті кошти в сумі 368 741, 00 гривень, суд доходить висновку що відсутні підстави для поділу спільного сумісного майна подружжя у спосіб збільшення частки позивачки та зменшення частки відповідача. На думку суду позов [PERSON] підлягає вирішенню у спосіб поділу її спільного з відповідачем нерухомого майна у спосіб визнання за кожним права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Питання відшкодування судових витрат підлягає вирішенню судом відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial