Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

19 листопада 2024 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою про відшкодування відповідачем [PERSON] шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 жовтня 2023 р. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , в якому знаходився в якості пасажира [PERSON] , рухаючись по вул. О. Тихого в м. Слов`янську, Донецької області, на червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3.(е), Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , в якому знаходився в якості пасажира позивач [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної події позивачам [PERSON] і [PERSON] завдано тілесні ушкодження, з приводу яких вони знаходились на стаціонарному лікуванні. В результаті цієї події пошкоджено автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , чим його власнику [PERSON] завдано матеріальну шкоду на суму 129\~850 грн. 40 коп., які він просив стягнути з відповідача [PERSON] . Крім того, позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача 30\~000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; 3\~550 грн. витрати, пов`язані із залученням експерта; 15\~000 грн. витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] 20\~000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; 8\~000 грн. - витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.04.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Наталюк Н.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач з позовом не згоден, оскільки є учасником бойових дій, а згідно ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, визначеному цим Законом. Отже, у встановлених законом випадках Моторне (транспортне) страхове бюро України виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. Згідно висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 23 грудня 2014 р. за №7-зп/2014, положення п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. За змістом п. 2.2. Правил дорожнього руху за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Під час ДТП водій [PERSON] мав при собі усі документи, у т.ч. реєстраційні документи на автомобіль, посвідчення водія та посвідчення УБД. Отже, відповідач [PERSON] згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. З наведених підстав представник вказаного відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 25.08.2025 до суду надійшло клопотання відповідно до ст. 51 ЦПК України, від представника позивачів - адвоката Прокопцева С.В. про залучення Моторного (транспортного) страхового бюро України до участі у справі в якості співвідповідача. В обгрунтування зазначеного клопотання представником позивачів зазначено, що оскільки [PERSON] є учасником бойових дій, то відповідно до норми п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а тому відповідальною особою за шкоду є МТСБУ, яке не задовольнило заяву позивача [PERSON] про відшкодування шкоди при безпосередньому зверненні до МТСБУ. Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), встановлено строк для подачі залученим відповідачем заяв по суті позову. Представник відповідача, МТСБУ, адвокат Гусєв П.В. подав до суду відзив на позовну заяву, яким позов [PERSON] та [PERSON] не визнав, вважаючи, що відповідальність за завдану шкоду позивачам повинна нести особа, винна в ДТП. Перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, визначений ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На момент ДТП транспортний засіб «Фольксваген», яким керував [PERSON] не було забезпечено договором обов`язкового страхування, внаслідок чого позивач звернувся з позовом до МТСБУ для відшкодування нанесеної шкоди в порядку п.п. «г» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону. На момент звернення з заявою про виплату страхового відшкодування винна особа не повідомила МТСБУ про настання ДТП, чим порушено вимоги ст. 33 зазначеного вище Закону. Позивачеві відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки транспортний засіб позивача був незабезпечений. Крім того, позивачем та відповідачем були допущені численні порушення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказані у відзиві на позов. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позовних вимог до МТСБУ, розглянути справу без участі представника МТСБУ, стягнути з позивача судові витрати, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2 000 грн. Представник позивачів в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача, МТСБУ в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року [PERSON] , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, керуючи 19 жовтня 2023 року автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , в якому в якості пасажира знаходився [PERSON] , рухався по вул. О. Тихого в місті Слов`янську, Донецької області. На перехресті вулиць О. Тихого та Д. Галицького [PERSON] в порушення вимог п. 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України продовжив рух на червоний сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в якому у якості пасажира знаходився [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вказані дії [PERSON] кваліфіковано судом за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено на підставі ст. 46 КК України в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим [PERSON] , кримінальне провадження закрито. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено наступні фактичні обставини. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року встановлено, що фактичним користувачем автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Копіями військового квитка, наказу командира військової частини від 1 червня 2023 року встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України. Висновком експертного товарознавчого дослідження від 23 грудня 2023 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , складе 147\~497 грн., вартість пошкодженого автомобіля 17 646 грн. 60 коп. Згідно копіям долучених до справи медичних документів внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події позивачу [PERSON] , завдано струс головного мозку, цефалгічний, вестибулапотичний синдром; позивачу [PERSON] - струс головного мозку з цефалгічним, диссомнічним синдромом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведених підстав, суд приймає до уваги зазначені вище факти, встановлені ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Пунктом 1\~частини 1\~статті 1188\~ЦК України\~шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме\~ шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У судовому засіданні встановлено, що шкода завдана позивачам з вини відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , а фактичним користувачем згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 р. - [PERSON] . Копією посвідчення серії [NUMBER] від 23 серпня 2023 р. встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV в редакції, яка була чинна на момент ДТП (далі Закон України від 01.07.2004\~№1961-IV) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно рішенню Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року за №7-зп/2014, положення\~пункту 13.1\~статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Відповідно до п 2.2. Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р., № 1306, з відповідними змінами, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , який у відповідності до п.2.2. Правил дорожнього руху передав керування транспортним засобом [PERSON] , який має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передав йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб, згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 р. та є фактичним користувачем автомобілю, суд вважає, що він володів цим автомобілем на іншій правовій підставі. Таким чином, відповідач [PERSON] відповідно до положень п. 13.1 ст. 13 Закону України від 01.07.2004\~№1961-IV звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасник бойових дій. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. У судовому засіданні встановлено, що 5 лютого 2024 року позивач [PERSON] відповідно до ст. ст. 33, 35, 41 вказаного вище Закону звернувся в МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а також заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті цієї пригоди з відповідними додатками, передбаченими Законом. Листом від 19 вересня 2024 року МТСБУ відмовило у відшкодуванні шкоди, оскільки на дату ДТП відсутній договір страхування по відношенню до транспортного засобу марки VW TRANSPORTER з номерним знаком [NUMBER] , зазначений транспортний засіб не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля VW TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України від 01.07.2004\~№1961-IV забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У судовому засіданні встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди договір страхування вказаного автомобіля відсутній. За нормою статті 4 Закону України від 01.07.2004\~№1961-IV визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Як встановлено нормами Закону України від 01.07.2004\~№1961-IV регламенті виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ відшкодовуються за рахунок фондів захисту потерпілих на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування є невиконання потерпілим або особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом. Отже, як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, на час події ДТП, яка мала місце 19.10.2023 транспортний засіб, винного в ДТП водія [PERSON] , відповідача по справі не був застрахований відповідно до положень Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП) та не мав відповідного полісу страхування, проте згідно положень п.13.1статті 13 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП)\~ [PERSON] (учасник бойових дій) є особою звільненою від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, при цьому потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів МТСБУ із фонду захисту потерпілих. За встановлених судом обставин основний тягар відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої щодо пошкодження автомобіля позивача, повинен нести страховик (МТСБУ), та саме він є належним відповідачем у даній справі за позовом про відшкодування матеріальної шкоди за рахунок фонду захисту потерпілих в межах страхової (регламентної) суми, встановленої постановою НБУ від 30.05.2022 №109, яка була чинна на момент скоєння ДТП. Вказаний висновок суду кореспондується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 грудня 2021 р. у справі № 147/66/17. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, внаслідок ДТП, зокрема на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП), повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (далі Методика). Пунктами 2.3. та 2.4. Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4 Методики). Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», згідно якої проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, з аналізу вище вказаних норм права вбачається, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні». Отже, суд приходить до висновку, що наданий позивачем в обґрунтування розміру шкоди висновок експертного автотоварознавчого дослідження, відповідає всім вимогам належності та допустимості доказів, оскільки складений відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] з МТСБУ як страховика відповідно до положень п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому суд приймає до уваги, що висновком експертного товарознавчого дослідження від 23 грудня 2023 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 147\~497 грн., вартість пошкодженого автомобіля - 17 646 грн. 60 коп. Отже, відшкодуванню підлягає сума 129\~850 грн. 40 коп. (147\~497 17\~646,6). Доводи представника відповідача щодо відсутності заявлених вимог саме до Моторного (транспортного) страхового бюро України суд відхиляє з огляду на наступне. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від\~\~20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову ( постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. З аналізу наведених статтей слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не усіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Відповідно до п. 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 визначено, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею\~\~\~\~13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§\~\~\~\~\~\~ 75 рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №\~\~\~\~\~\~ 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Позивачем була надана заява про залучення співвідповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України на підставі положень ст. 51 ЦПК України з обґрунтуванням підстав такого залучення. Отже, системний аналіз положень ст. 5, 51, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та вимог, викладених у позовній заяві та заяві представника позивачів від 25.08.2025 про залучення співвідповідача, дає підстави вважати, що позивачами дотримані вимоги процесуального закону у розумінні ст. ст. 51, 175 ЦПК України та правильно визначено належного відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України щодо захисту прав відносно стягнення матеріальної шкоди в розмірі 129\~850,40 грн. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2025 у справі № 761/2397/21. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо необхідності залучення військової части як співвідповідача не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище висновки. З даних підстав та враховуючи, що суду не доведено обставин, які б свідчили про відсутність підстав для непред`явлення вимог до страховика (МТСБУ), позов до відповідача [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля на суму 129\~850 грн. 40 коп., задоволенню не підлягає. Заперечення представника МТСБУ, викладені у відзиві на позовні вимоги про те, що у даному випадку відповідальність має нести особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, суд не приймає до уваги, оскільки згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» винна особа - відповідач [PERSON] звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасник бойових дій, відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначена особа, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Також суд не приймає до уваги заперечення представника МТСБУ про порушення позивачем [PERSON] обов`язків, передбачених ст. ст. 13, 33, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки право позивача на відшкодування шкоди саме МТСБУ у даному випадку ґрунтується на положеннях п. 13.1 ст. 13 того ж Закону щодо звільнення відповідача [PERSON] від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасника бойових дій. Інші заперечення, викладені у відзиві представника МТСБУ, такими по суті не є. Вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги наступне. Позивачем [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] 30\~000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням здоров`я, а позивачем [PERSON] 20\~000 грн. з тих же підстав. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. На підставі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивачів [PERSON] і [PERSON] та з огляду на ступінь тяжкості\~тілесних ушкоджень,\~які були\~отримані позивачами\~внаслідок ДТП,саме з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдано струс головного мозку, цефалгічний, вестибулапотичний синдром; позивачу [PERSON] - струс головного мозку з цефалгічним, диссомнічним синдромом, а також з урахуванням того, що [PERSON] не має можливості користуватися під час несення служби автомобілем. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, завданих позивачам з вини відповідача, ступінь їх моральних та фізичних переживань внаслідок зазначених пошкоджень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 30\~000 грн. і на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 20\~000 грн. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з Моторного (транспортного) страхового бюро України не підлягають задоволенню з огляду на вище викладене. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення витрат за проведення\~експертного автотоварознавчого\~дослідженняв сумі 3\~550 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч.3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною 6 статті 139\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста встановлюється судом на підставі договорів, рахунків, інших доказів. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] в підтвердження вимог щодо витрат по оплаті експертного висновку надано звіт експертного автотоварознавчого дослідження № 85/23 від 23.12.2023 про відшкодування вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними ушкодженнями автомобіля, а також платіжну інструкцію від 19.12.2023 року на суму 3\~550 грн. Згідно п. 3 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача, [PERSON] підлягають стягненню витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 666,25 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 30\~000 грн., а з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2\~883,75 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 129\~850,40 гривень. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Згідно ч. 1. ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В підтвердження витрат про надання правничої допомоги позивачами надані ордер, витяги з договорів №206, №208 від 02.11.2023, квитанції №206 від 02.11.2023 на суму 15\~000грн., №208 від 02.11.2023 на суму 8\~000грн., попередні розрахунки витрат на суму 15\~000 грн. і 8\~000 грн. Проаналізувавши детальний розрахунок витрат на правничу допомогу на суму 15\~000 грн. судом встановлено, що в нього включена сума в розмірі 7000 грн. на участь у судовому слідстві, що не підтверджено матеріалами справи, тому витрати на правничу допомогу в цій сумі відшкодуванню не підлягають. Інші розрахунки обсягів наданих послуг визнаються судом співмірними та належними. Враховуючи викладене та положення ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно витрати на професійну правничу допомогу з відповідачів [PERSON] та МТСБУ в наступному порядку: з МТСБУ на користь [PERSON] - в розмірі 6485,60 грн., з [PERSON] на користь [PERSON] - в розмірі 1\~501,40 грн; з [PERSON] на користь [PERSON] - в розмірі 8\~000 грн. Вимоги представника відповідача МТСБУ про стягнення з позивача витрат, які планує понести цей відповідач у зв`язку з розглядом справи у розмірі 2 000,00 грн., задоволенню не підлягають відповідно до ст. 141 ЦПК України. Вимоги відповідачів, [PERSON] та МТСБУ про стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1\~937,92 грн. (кожним по 968,96 грн.), який підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог на користь позивачів в такому порядку: з Моторного (транспортного)\~страхового бюро\~України на\~користь [PERSON] \~судовий збір\~в розмірі\~787,11\~грн.,\~з [PERSON] на\~користь [PERSON] \~судовий збір\~в розмірі\~181,85\~грн.; з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в 968,96 грн. З огляду на викладене та

Outcome: approved