Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача Управління майном комунальної власності міста про визнання права користування жилим приміщенням. В позовній заяві посилались на те, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та його малолітній син [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] та його малолітній син [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] та виявили бажання скористатися своїм правом на приватизацію даного житла. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 03.03.1989 року з часу надання квартири сім`ї [PERSON] . [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] після його народження, а саме з 01.09.2017 року. Квартира [ADDRESS] є комунальною власністю. Квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на даний час є [PERSON] , інші позивачі є членами її сім`ї. З метою приватизації квартири [ADDRESS] позивачі звернулися у відділ приватизації Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, подавши відповідну заяву від 08.08.2025 з документами, які було зібрано згідно вимог законодавства. Але у приватизації квартири було відмовлено, про що позивачам надано лист від 14.08.2025 № 101-05-01.1-12/508-420. Однією із підстав відмови в листі зазначено наявність розбіжностей у прізвищах, що допущена у ордері та у їх паспортах громадян України, а також розбіжності у площі квартири, що зазначено ордері, та у технічному висновку на квартиру. Тому позивачі просили суд визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право користування на законних підставах жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. у складі: коридор площею 9,6 кв.м., кімната площею 10,0 кв.м., вбиральня площею 1,4 кв.м., ванна площею 2,5 кв.м., кухня площею 8,6 кв.м., шафа площею 0,7 кв.м., кімната площею 17,9 кв.м, веранда площею 4,6 кв.м., підвал під верандою площею 4,6 кв.м. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 03 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач Управління майном комунальної власності міста надав відзив на позов (а.с. 73-74). У відзиві зазначив, що при вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Зазначив, що позивачі вказують, що [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] з 03 березня 1989 року. Відповідно до позовної заяви, [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] з моменту народження ( [INFO] ), а зареєстрований за вказаною адресою з 01 вересня 2017 року. Позивачі стверджують, що зазначена квартира була надана [PERSON] відповідно до рішення Полтавської міської Ради народних депутатів м. Полтави від 29 жовтня 1986 року № 530 та ордеру № 8 від 14 лютого 1989 року на склад сім`ї 3 особи. Разом з тим, вищевказаний ордер має описку і прізвище самого [PERSON] , його дружини [PERSON] та сина [PERSON] зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] » Згідно зі статтею 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Основною причиною звернення Позивачів до суду є необхідність в підтвердженні права користування в цілому квартирою [ADDRESS] після здійснення перепланування та добудови до вказаної квартири, а також у зв`язку із опискою допущеною в ордері № 8 від 14 лютого 1989 року. Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад (частина 3 статті 9 Житлового кодексу України). У разі задоволення цього позову судом, рішення винесене по цій справі фактично замінить собою ордер на вселення та надасть можливість позивачам здійснити приватизацію квартири. Враховуючи вищевикладене, у вирішенні цивільної справи № 552/8167/25 Управління майном комунальної власності міста покладається на розсуд суду з врахуванням викладеного у відзиві, та просить розглянути справу без участі представника управління. Інші клопотання, заяви по суті справи та пояснення сторони суду не подавали. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник Дроменко Л.В. в судове засідання не з`явились. При цьому представник позивачів звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника. Представник відповідача [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. У відзиві відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Третя особа, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання [PERSON] зареєстровано за вказаною адресою з 03 березня 1989 року, [PERSON] з 12 лютого 2002 року, [PERSON] з 01 вересня 2017 року, що підтверджується витягами з реєстру Полтавської територіальної групи (а.с. 17, 19 ,20). Як підтверджується довідкою №1678, виданою 14.07.2025 року КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради (а.с. 28), за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] син, [PERSON] онук. Наведеним підтверджується, що позивачі постійно проживають та зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що позивачами здійснено добудову балкону розміром 3,7 х 1,45 м. площею 4,6 кв.м. з підвалом. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2007 року у справі №2-1334/2007 узаконено вказану прибудову (а.с. 46-63). Згідно технічного паспорту, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 24 вересня 2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] включає наступні приміщення: коридор площею 9,6 кв.м., кімната площею 10,0 кв.м., вбиральня площею 1,4 кв.м., ванна площею 2,5 кв.м., кухня площею 8,6 кв.м., шафа площею 0,7 кв.м., кімната площею 17,9 кв.м, веранда площею 4,6 кв.м., підвал під верандою площею 4,6 кв.м. Загальна площа квартири - 55,3 кв.м., житлова площа 27,9 кв.м. При цьому добудоване приміщення балкону спеціалістом ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» визначено як веранда. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] правомірно тобто на правових підставах проживають за адресою: [ADDRESS] . Але оскільки в ордері на вказану квартиру допущена помилка у прізвищі квартиронаймача та членів його сім`ї (помилково вказано [PERSON] янін та [PERSON] яніна замість правильного [PERSON] ятін та [PERSON] ятіна), іншим чином підтвердити право користування даним житлом на правових підставах позивачі можливості не мають. Доказів на спростування тієї обставини, що позивачі на правових підставах користуються наведеним житлом, відповідачем суду не надано. Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад (частина 3 статті 9 Житлового кодексу України). Приватизація житлового фонду комунальної власності міста здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від № 396 від 16.12.2009 (зі змінами) (надалі Положення). Відповідно до пункту 18 Положення одним із обов`язкових документів, що подає громадянин до органу приватизації разом із заявою на приватизацію - копія ордера на жиле приміщення. Конституцією України серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Тому, розглядаючи справу в межах позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved