Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із позовною заявою до АТ «ОПЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позов обґрунтовано тим, що 23.04.2025 [PERSON] була звільнена\~зАТ\~«ОПЗ» за власним бажанням ст. 38 КЗпП,оскільки відповідач не сплачував заробітну плату тривалий час. При звільненні ПАТ "Одеський припортовий завод" не сплатило заробітну плату [PERSON] за 2025 рік. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 13.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано довідку про загальний розмір заборгованості із заробітної плати та довідку про середньоденний заробіток відносно [PERSON] 12.09.02025 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення довідки про загальний розмір заборгованості із заробітної плати відносно [PERSON] 15.09.2025 представником відповідача до суду надіслано клопотання про долучення довідки № 1877 від 15.09.2025. 15.09.2025 адвокатом Савниченко М.В. до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з АТ «Одеський припортовий завод» заборгованість з заробітної плати в розмірі 62942,19 грн, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати в розмірі 1633,15 та стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 127111, 27 грн. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 15.09.2025 прийнято до розгляду заяву представника [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог та розгляд справи проводити з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, згідно позову просить розгляд справи провести за їх відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з заявами та клопотаннями не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. Згідно записів трудової книжки [PERSON] 23.04.2025 була звільнена з АТ «ОПЗ» за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.7). Відповідно до довідки АТ «ОПЗ» № 1866 від 12.09.2025, заборгованість по заробітній платі за період липень - листопад 2023 року та за період лютий квітень 2025 року складає 104396,02 грн (а.с.35). Рішенням Південного міського суду Одеської області по справі № 519/1985/24 з АТ «Одеський припортовий завод» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період липень листопад 2023 року в розмірі 41450,33 грн. Таким чином, сума заборгованості із заробітної плати АТ «Одеський припортовий завод» відносно [PERSON] становить 62945,69 грн. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).\~ Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 62942,19 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати суд виходить з наступного. Статтею 1\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У\~ст. 2\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст. 4\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації\~обчислюється шляхом\~множення суми\~нарахованого,\~але не\~виплаченого громадянину\~доходу за\~відповідний місяць\~(після\~утримання податків\~і обов`язкових\~платежів)\~на індекс\~інфляції в\~період невиплати\~доходу (інфляція\~місяця,\~за який\~виплачується доход,\~до уваги\~не береться). (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по заробітній платі за лютий квітень 2025 складає 62945,69 грн (з урахуванням утримання податків і обов`язкових платежів) і саме виходячи з цієї суми стороною позивача проведено розрахунок інфляційного збільшення по квітень 2025 року, яке склало 1633,15 грн. Суд, дослідивши розрахунок, який проведено відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та не спростовано відповідачем, дійшов висновку про його обґрунтованість та стягнення з АТ «ОПЗ» компенсації втрати частини заробітку у розмірі 1633,15 грн. Крім того, за затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, [PERSON] була звільнена 23.04.2025, остаточний розрахунок підприємством не був здійснений, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 24.04.2025 (наступний день за днем звільнення) по 24.10.2025 з урахуванням вимог ч.1 ст.117 КЗпП України. За цей період судом розраховано кількість робочих годин, а саме 1056. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 149666,88 грн (141,73 грн середньо годинна зарплата х 1056 робочих годин), що відповідає\~п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Крім того, розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки потрібно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою ВС у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (Постанова ВП ВС від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23). Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (постанова ВС у справі № 191/2910/21 від 18 лютого 2025 року). Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 62942,19 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі\~статтею 117 КЗпП України, та яка на час винесення рішення не погашена, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31475 грн. Суд вважає, що стягнення з відповідача повної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за даних обставин справи є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податку (обов`язкового платежу) із належної працівникові відповідно до умов трудового договору (закону) винагороди (заробітної плати) знаходяться у площині податкових, а не трудових відносин, а тому суд при вирішенні спору про стягнення винагороди (заробітної плати) не вирішує питання про належні до сплати податки (обов`язкові платежі). У матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу належних сум до дня розгляду справи, відповідачем не надано суду належних і достатніх доказів, що невиплата всіх належних сум позивачу сталася внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору). Враховуючи те, що спір виник в наслідок неправомірних дій відповідача, які виразилися в порушенні строків виплати заробітної плати, то судові витрати в цій частині позову слід покласти на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем подано позовну заяву через ЄСІТС, то згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволені на загальну суму 96050,34 грн, та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру). За вимогу про середній заробіток з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1211,20 грн сплачених [PERSON] при подачі позову Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. Суд констатує, що в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 21/05/2025 від 21.05.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Авірум» в особі учасника - Ставніченка М.В. та Маруновою Д.Ю. Згідно додаткової угоди № 21/05 та акту виконаних робіт № 06/08-1 від 06.08.2025 вартість наданих послуг склала 4000 грн. Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подавалось. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. З огляду на складність справи, виконані адвокатом роботи, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн не відповідає переліку/вартості виконаних робіт і критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved