Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувсядо суду з указаним позовом, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказав, що [INFO] померла [PERSON] після смерті, якої відкрилась спадщина. Спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори 20.11.1995 року, на все належне їй майно на користь [PERSON] .У березні 2025 року позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Силіна С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадкоємець протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця не подав заяву про прийняття спадщини, а також неможливо встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем. Позивач зазначає, що фактично прийняв спадщину після померлої [PERSON] , оскільки з моменту її смерті і до сьогодні володіє та управляє заповіданою йому квартирою, у нього наявні всі правовстановлюючі документи на вказане майно, він несе витрати по сплаті комунальних послуг. Крім того, позивач вказує, що посилання в заповіті на родинний зв`язок між заповідачкою та спадкоємцем є опискою, технічною помилкою допущеною при складанні заповіту, оскільки померла [PERSON] та спадкоємець дійсно не пов`язанні жодними родинними зв`язками, проте мали гарні товариські стосунки, а тому померла [PERSON] могла вважати [PERSON] своїм племінником. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, адвокат Ковальчук Ю.М. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Житомирської міської ради у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі. Третя особа Приватний нотаріус Силін С.В. в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши й дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). 20.11.1995 [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом другої Житомирської державної нотаріальної контори, за яким на випадок своєї смерті належну їй приватизовану квартиру [ADDRESS] , заповідає племіннику [PERSON] (а.с. 12). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду №10510 від 11.02.1994 року (а.с. 13). Згідно листа Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 28.03.2025 №740/13 адреса 9-ти поверхового житлового будинку, по [ADDRESS] була змінена на [ADDRESS] (а.с 15). Із витребуваної судом копії спадкової справи №22/2025, заведеної Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. щодо спадщини померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини (а.с. 66-73). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міської нотаріального округу Силіна С.В. від 31.03.2025 року № 149/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкоємець протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця не подав заяву про прийняття спадщини; неможливо встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с. 24). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до [INFO] , то у цьому випадку відносини спадкування регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За мотивами викладеними Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, провадження № 61-11869св19, «під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним...». Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин дає можливість зробити висновок про те, що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , упродовж шестимісячного строку, передбаченого статтею 549 ЦК УРСР, фактично вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині і прийняли таку внаслідок вступу в управління, володіння спадковим майном чи внаслідок звернення до нотаріуса в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, якою завершена процедура оформлення спадщини в нотаріальному порядку, порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за захистом якого він змушений звернутись до суду, адже в інший позасудовий спосіб їх захистити не можливо. Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи той факт, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, визначеним у заповіті, в позасудовому порядку позбавлений можливості скористатись своїми спадковими правами та судом ті всі обставини, які були підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, встановлені та сумніву не викликають, оскільки підтверджені відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, позивач вважається таким, що спадщину прийняв фактично. На даний час право власності на спадкове майно ніким не оспорюється, доказів про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні, а тому є всі підстави для визнання права власності на квартиру за позивачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вищевказані обставини для позивача створюють незручності та позбавлення останнього права на спадкове майно, а тому підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами, на час розгляду справи нічим не спростовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved