Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 35\~282, 5 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 23.06.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено електронний договір № 1675286 про надання споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів або банківських металів у кредит ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», розміщених на їх сайті. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5 500 грн. (п. 1.3. кредитного договору); процентна ставка 1,5 % в день (п. 1.5.1 договору), строк кредиту 361 день: з 23.06.2024 по 19.06.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 19 днів (п. 1.4. договору). Стверджувало, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5 500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. При цьому відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та її заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 19.06.2025 року становить 35\~282, 50 грн., з яких 5\~500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15\~180 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованих первісним кредитором, 14\~602, 50 грн. сума процентів за 177 календарнихднівв межах строку кредитного договору, нарахованих позивачем. Вказало, що 24.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором, що не заборонено кредитним договором, про що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» повідомило відповідачку шляхом направлення текстового повідомлення на зазначений в анкеті боржника телефонний номер. Враховуючи викладене, просило задовольнити позов в повному обсязі, а також стягнути понесені ним судові витрати. Крім того просило в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до моменту його виконання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2025 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Також ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.09.2025 року за клопотанням представника позивача було витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію,\~чи видавалась\~наім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] , а також інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 23.06.2024 року. Від представника відповідачки [PERSON] . Площенко Н.Ф. до суду надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», за змістом якого сторона відповідача позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» не визнає через наступне. Так, вважає, що позивачем не доведено факту надання кредитних коштів у розмірі 5\~500 грн. на рахунок відповідачки первісним кредитором, оскільки не надано виписку з кредитної картки відповідачки або інші первинні фінансові документи, які підтверджують зазначений факт. Також вважає, що матеріали позовної заяви не містять доказів факту відступлення права грошової вимоги від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за кредитним договором № 1675286 від 23.06.2024, оскільки витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року не містить підписів та печаток сторін за цим договором, в ньому не зазначена дата кредитного договору, не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, суми коштів, які сплачені відповідачкою в рахунок її погашення. Крім того, вважає, що кредитний договір в частині нарахування відсотків у розмірі понад 1 % в день є нікчемним, оскільки суперечить вимогам ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринка фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 та яким ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому згідно ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. З огляду на таке, вважає, що з врахуванням вимог ст. 1048 ЦК України щодо розміру процентів від сум позики на рівні облікової ставки НБУ, загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 6 299, 71 грн. Більш того, вважає, що навіть без застосування нікчемності нарахування відсотків понад 1% в день нараховані позивачем відсотки за користування кредитом є несправедливими та неспівмірними отриманому кредиту, що у відповідності до ч. 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає можливість визнання такого положення кредитного договору недійсним. Крім того, вважає вимоги позивача щодо нарахування інфляційних витрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, незаконними, враховуючи вимоги п. 18 Прикінцевих положень ЦК України, згідно яких позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, на період дії воєнного стану. Просила в задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відмовити. Від представника позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Столітнього М.М. до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідачки, згідно якого з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», представник позивача не погодився через наступне. Так, зазначив, що переказ коштів первинним кредитором по кредитному договору, укладеному з відповідачкою, здійснювався на банківську картку, вказану відповідачкою в заяві на отримання кредиту, за допомогою платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», який має відповідну ліцензію на надання послуг з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, що підтверджується копією листа ТОВ «ПЕЙТЕК», доданого до позовної заяви. Також зазначив, що розмір заборгованості відповідачки по процентах визначений, виходячи з умов укладеного між нею та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» кредитного договору, в межах строку надання кредиту та згідно з погодженою сторонами процентною ставкою. При цьому представник позивача підкреслив, що, підписуючи договір, позичальниця погодилась на укладення договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору чинному законодавству. Крім того, вказав, що умовами кредитного договору, укладеного з відповідачкою, передбачено, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за кредитним договором з будь-якою третьою особою без згоди позичальниці, але з обов`язковим повідомленням її про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Отже, після укладення договору факторингу з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за плату відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й укладеним з відповідачкою, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» направило в особистий кабінет боржника, а також шляхом направлення смс-повідомлення на телефон відповідачки, вказаний в анкеті боржника, відповідне повідомлення, тобто виконало свої обов`язки за кредитним договором. При цьому вважає, що до позовної заяви доданий належним чином оформлений витяг з реєстру боржників, який підтверджує перехід права вимоги позивача до відповідачки а кредитним договором, сам же реєстр містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням ЗУ «Про захист персональних даних». Таким чином, вказав, що факт укладення кредитного договору та наявність права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором беззаперечно доведена належними та допустимими доказами, через що просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача Столітній М.М.не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Площенко Н.Ф. в судове засідання також не з`явились, від представника відповідачки до суду надійшло клопотання про розгляд справи в її відсутність та відмову в задоволенні позовних вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 червня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» як позикодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений договір № 1675286 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до якого товариство надає споживачу кредит у гривні на споживчі потреби в загальній сумі 5 500 грн. терміном на 361 день, а споживач - одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (а.с. 21-25). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачкою договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н123, 23.06.2024 11:01:18. У пункті 1.5.1 вказаного договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,50 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, а також знижену процентну ставку 1, 425% (п. 1.5.2 договору). Додатком № 1 до вказаного договору погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати (а.с. 25 зворот). Відповідно до п. 1.9.1 орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою12\~261, 93 % річних. Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідачка шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від позивача, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 23 червня 2024 року [PERSON] також підписала паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі про надання споживчого кредиту № 1675286від 23.06.2024 р. (а.с. 27-29). Відповідно до відповіді АТ КБ «Приват банк» від 11.10.2025 № 20.1.0.0./7-251007-БТ підтверджено зарахування на картковий рахунок відповідачки 5\~500 грн. 23.06.2024 р. (а.с. 156-157). Разом з тим, відповідачка [PERSON] , отримавши кредитні кошти, належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалась, що призвело до утворення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 24.12.2024 року склала 23\~430 грн., з яких 5\~500 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 15\~180 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2\~750 грн. пеня (а.с. 32). Також судом встановлено, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» як фактором було укладено договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №1675286 від 23.06.2024, укладеним з [PERSON] (а.с. 39-48). Згідно витягу з реєстру боржників від 24.12.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 23\~430 грн., з яких5\~500 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 15\~180 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2\~750 грн. пеня (а.с. 36). При цьому ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» повідомило відповідачку в особистий кабінет про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора (а.с. 29). Втім, свої зобов`язання за кредитним договором перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» відповідачка також не виконувала. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.06.2025 р. за кредитним договором № 1675286 від 23.06.2024 р. існує заборгованість у загальному розмірі 35\~282, 50 грн., з яких 5\~500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15\~180 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 32). Також позивачем нарахована заборгованість за несплаченими відсотками за 177 днів (з 25.12.2024 до 19.06.2025 ) в межах строку дії вказаного кредитного договору в розмірі 14\~602, 50 грн. (а.с. 33-34). За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що договір № 1675286 від 23.06.2024 р. про надання споживчого кредиту між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» є укладеним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Факт виконання умов договору позичальником ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», а саме перерахування суми кредитних коштів на банківський рахунок відповідачки [PERSON] підтверджений випискою з банківського рахунку [PERSON] , наданого АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду (а.с. 156-157). При цьому подана до суду виписка по рахунку містить усі необхідні реквізити та належить до первинних документів бухгалтерського обліку у відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за наслідком чого приймається судом як належний доказ. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вже зазначалось судом, сторонами в договорі про надання споживчого кредиту № 1675286 від 23.06.2024 р. були визначений розмір процентної ставки 1,5 % в день (стандартна ставка, що застосовується в межах строку кредиту п. 1.5.1 договору), порядок її нарахування (п. 3.1 договору). При цьому суд вважає непереконливими доводи представника відповідачки щодо нікчемності положень кредитного договору в частині нарахування відсотків у розмірі понад 1 % в день, що, на її думку, суперечить ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на наступне. Дійсно, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринка фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Разом з\~тим,\~вказаним Законом\~також розділ\~VІ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~ЗУ «Про\~споживче кредитування»\~доповнений пунктом\~17,\~згідно якого\~тимчасово,\~протягом 240\~днів з\~дня набрання\~чинності Законом\~України «Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,\~установлено,\~що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки\~не може\~перевищувати: протягом\~перших 120\~днів -\~2,5\~%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %". Отже, розмір денної процентної ставки, визначений у договорі про надання споживчого кредиту № 1675286 від 23.06.2024 р., укладеному між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , не суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», тому законних підстав для визнання зазначених положень кредитного договору нікчемними суд не вбачає. Доводи представника відповідачки щодо несправедливості нарахованих процентів, розмір яких суттєво перевищує суму заборгованості за кредитом, та їх суперечність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також, на думку суду, не заслуговують на увагу. Так, у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання. Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання. Оскільки нараховані відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду, відсутні підстави вважати умови договору про надання споживчого кредиту № 1675286 від 23.06.2024 року в частині передбачених процентів за користування кредитом, несправедливими та зменшення їх розміру. Крім того, підписуючи договір про надання споживчого кредиту № 1675286 від 23.06.2024, відповідачка погодилась з розміром процентів за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України\~«Про захист\~прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 756/6038/20 зазначив, що незгода позичальника з умовою договору на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню, під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості, що виник через невиконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1675286 від 23.06.2024 року, узгоджується з умовами вказаного договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості [PERSON] за цим договором. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. З матеріалів справи вбачається, що позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19.06.2025 року становить 38\~032, 50 грн., з яких 5\~500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15\~180 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахована первісним кредитором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», 14\~602, 50 грн. сума процентів за 177 календарних днів в межах строку кредитного договору,нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з карткового рахунку відповідачки(а.с. 32-34, 156-157). За встановлених обставин вказана заборгованість на підставі ст. ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в повному обсязі. При цьому суд погоджується з міркуваннями представника відповідачки щодо безпідставності вимоги позивача щодо нарахування інфляційних витрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України (Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК Україниз відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 512, 514, 525, 611, 612, 623-625, 1049, 1050, 1077, 1078, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: approved