Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Кеню Д.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22039000115286 від 06.03.2019 року у розмірі 41\~5841,78 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 06.03.2019 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22039000115286, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування ними зі строком кредитування, вказаними у Договорі. 15.12.2021 року укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно до якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» право грошової вимоги за кредитним договором, про що відповідача було письмово повідомлено. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту у сумі 41 581,78 грн., яка складається з такого: 19 950,17 грн тіло кредиту; 35,09 грн. заборгованість за відсотками; 20 774,19 грн. заборгованість за комісією; 705,19 грн. інфляційні втрати за період з 15.12.2021 по 23.02.2022; 116,43 грн. 3% річних за цей же період. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати в вигляді судового збору за подання позову 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. Ухвалою суду від 02.09.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 18.11.2025 року. 16.09.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Неткала О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на ЗУ «Про споживче кредитування», постанову Верховного суду від 31.08.2022 № 202/5530/19, вважає, що у ТОВ «Цикл Фінанс» немає підстав стягувати комісію у розмірі 20 774,19 грн. Зазначає, що відповідачем за період користування кредитними коштами було сплачено комісію за обслуговування кредиту у сумі 8978,61 грн., а тому вважає, що зазначену суму потрібно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак розмір боргу підлягає зменшенню до 10 971,56 грн. (19 950, 17 грн. 8978,61 грн.). Крім того, враховуючи, що у період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року дія кредитного № 22039000115286 від 06.03.2019 року не була припинена, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Крім того, представник відповідача просить стягнути з ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 19.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якого представник позивача вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, усі суми нараховувалися відповідачу на відповідних законних підставах, а заявлений розмір витрат відповідача на правничу допомогу є завищеним. У судове засідання 18.11.2025 року представник відповідача не з`явився, у матеріалах справи наявна вимога про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач та його представник належним чином\~ повідомлялися про розгляд справи, в\~ судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв чи клопотань\~ не надавали. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 06.03.2019 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22039000115286 (далі Кредитний договір або Договір), відповідно до умов якого Товариство надало Клієнту на споживчі цілі фінансовий кредит у сумі 25 760 гривень, строком кредитування на 48 місяці (до 06.03.2023), щомісячною комісією за обслуговування кредиту заборгованості\~ у розмірі 3,5 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість 56,0 % річних.\~ Крім того, сторонами погоджено (п. 1.5 Договору), що Клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст.1071 ЦК України та ст. 26 Закони України «Про платіжні системи та переказ коштів а Україні», доручає Банку в дату видачі Кредиту, здійснити перерахування з рахунку Клієнта на користь страховика ПрАТ «СК «УНІКА ЖИТТЯ» суму страхового платежу у розмірі 5760 грн. за весь період страхування, згідно Договору страхування № ВР-22039000115286 від 06.03.2019. У пункті 2.1. Кредитного договору зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Відповідно до п. 2.2. Договору дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 22039000115286 у відповідача утворилася заборгованість у сумі 40 759,45 грн, з яких: 19 950,17 залишок простроченого кредиту; 35,09 грн залишок прострочених відсотків; 20 774,19 грн залишок прострочених комісій. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку первісний кредитор - АТ «Банк Кредит Дніпро»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту. З наданих суду доказів вбачається, що Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 25 760 грн (у тому числі 5760 грн перерахувавши страховику за умовами Договору), що підтверджується випискою по особовому рахунку.\~ Свої ж зобов`язання позичальник виконав не повному обсязі, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за Кредитним договором.\~ Щодо стягнення з відповідача комісії за користування кредитними коштами, суд дійшов такого\~ висновку. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Кредитний договір № 22039000115286 від 06.03.2019 не містить опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг.\~ Так, у розділі 4 Кредитного договору «Графік платежів/розрахунок вартості кредиту…», стовпчик 8, зазначено, що комісія стягується щомісячно за розрахунково-касове обслуговування. При цьому в Кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1 ,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».\~ Таким чином, вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за Кредитним договором за комісією за обслуговування кредиту у сумі 20 074,19 грн. є необґрунтованими задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту у вищевказаній сумі (20 074,19 грн.) необхідно відмовити. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на те, що п.1.2 Кредитного договору визначено комісію за обслуговування кредиту щомісячно, слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та\~ здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.\~ Так, з додатку 3 до розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 27.03.2024 вбачається, що Банк спрямував отримані від позичальника грошові кошти в розмірі 901,60 (погашення комісій) та в сумі 8978,61 грн (погашення прострочених комісій), в всього на загальну\~ суму 9880,21 гривень на погашення комісій. Враховуючи вищевикладені висновки суду, цю суму слід зарахувати в рахунок платежів, що сплачені позичальником на погашення тіла кредиту. За наведеного загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 19 950,17 9880,21= 10 069,96 грн. З наданих суду письмових доказів вбачається, що 15.12.2021 між ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до умов якого, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу, за цим договором ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» за плату, а АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступити ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників підстави виникнення Права до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другої статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 у справі №667/11010/14-ц. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор (АТ «Банк Кредит Дніпро») за Кредитним договором, однак із врахуванням висновків суду щодо вирахування з вказаної заборгованості, суми комісії, сплаченої відповідачкою за період користування кредитними коштами. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17,\~ від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, та\~ підтримані Великою\~ Палатою Верховного Суду\~ у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Зазначене спростовує доводи представника відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 відсотків річних. Позивачем нараховано на суму заборгованості, яка виникла за вищевказаними договорами 3% річних та індекс інфляції за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Так, згідно наданого розрахунку по кредитному договору інфляційні втрати за цей період склали 705,19 грн із розрахунку: 19\~950,17 (сума боргу) Х 103,358% (сукупний індекс інфляції) / 100 % 19\~950,17 (сума боргу). Оскільки суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту становить 10\~069,96 грн., то інфляційні втрати складають: 10\~069,96 Х 103,358% / 100% 10\~069,96 = 338,15 грн. Відповідно і при розрахунку 3% відсотків річних суд виходить із підтвердженої заборгованості у розмірі 10\~069,96 грн. Період розрахунку: з 15.12.2021 по 31.12.2021 17 днів. Проценти = 10\~069,96 грн (сума боргу) Х 3 % (процентна ставка) / 100% Х 17 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 14,07 грн. Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року 54 дні. [Проценти] = 10\~069,96 грн (сума боргу) Х 3% (процентна ставка) / 100% Х 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 44,69 грн. Отже, на користь позивача з боржника підлягає стягненню 3% річних у розмірі 58,76 грн. Вказані розрахунки здійснені судом із врахуванням положень ст. 625 ЦК України та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. На підставі наведеного позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором 22039000115286 від 06.03.2019 у сумі 10\~501,96 гривня, з яких: залишок простроченого кредиту 10\~069,96 грн.; залишок прострочених відсотків 35,09 грн., 3% річних 58,76 грн.; інфляційні втрати 338,15 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.\~ При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (10\~501,96 / 41\~581,78 х 100 % = 25,26%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 Х 25,26 / 100% = 611,90 грн. Відповідно до положень ст.\~137 ЦПК\~України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До позовної заяви представник позивача долучив договір про надання правової допомоги № 43453613 від 02.01.2025 року, додаткову угод до нього від 15.08.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акту про підтвердження надання правничої допомоги на суму 3000 грн. із детальним описом робіт (а.с. 17) Представник відповідача на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 6000 грн надав: договір про надання правової допомоги № 39/25 від 11.09.2025 та додаткову угоду до нього від 14.09.2025; акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого вивчення матеріалів справи, підготовка та подання позову складають 4000 грн, участь у судовому засіданні 2000 грн.; рахунок-фактуру від 16.09.2025 та квитанцію № 16/25 на підтвердження оплати відповідачкою адвокатові 6000 грн. Враховуючи те, що участь у судовому засіданні представник відповідача не брав, реальними витратами відповідача є 4000 грн. Отже,\~суд доходить\~висновку,\~що витрати\~на правничу\~допомогу позивача\~у розмірі\~3000\~грн та\~витрати відповідача\~у розмірі\~4000\~грн \~є такими,\~що співмірні\~із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Пункти 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанова від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснюють: якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Такі роз`яснення відповідають змісту ч.\~1 та ч.\~2 ст.\~141 ЦПК\~України. Оскільки позов задоволено частково (на 25,26%), то на підставі п. 3 ч.\~2 ст.\~141 ЦПК\~України з відповідача підлягає стягненню витрати позивача на правничу допомогу у розмірі: 3000 грн Х 25,26 % / 100 % = 757,80 грн. Відповідно з позивача підлягають стягненню витрати відповідач на правничу допомогу у розмірі, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено : 4000 грн Х 74,74 % / 100 % = 2989,60 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню сума: 611,90 (судовий збір) + 757,80 (витрати на правничу допомогу = 1369,70 грн., а з позивача на користь відповідача 2989,60 грн. витрат на правничу допомогу. Як передбачено ч.\~ 10 ст.\~141 ЦПК\~України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахування наведеного, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1619,90 грн (2989,60 611,90).

Outcome: partial