Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У грудні 2021 року адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна в інтересах [PERSON] (далі - позивач), звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів. У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 08.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN100073042392, сума вкладу 2 000,00 дол. США; 10.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN01000731279009, сума вкладу 2 000,00 дол. США; крім того позивач має у Банку банківську картку Gold [NUMBER] , на якій знаходяться грошові кошти у розмірі 3 179 64, дол. США. У зв`язку з окупацією АРК, рахунки позивача було заблоковано. Позивач неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договір та повернути суму банківських вкладів з нарахованими процентами, проте Банк відмовляв у зв`язку з припиненням функціонування Банку на тимчасово окупованій території АРК. Станом на день звернення до суду, грошові кошти не повернуто позивачу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 04.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення. 17.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, відповідач вимоги позову не визнає, вказано, що позивачем не доведено факту укладення договорів банківського вкладу. 30.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, з яких вбачається, що Банк виявив наявність факту переведення боргу за договорами банківського вкладу № SAMDN01000730424392 від 08.11.2012 та № SAMDN01000731279009 від 10.12.2012, договору банківського рахунку № [NUMBER] (№ картки [NUMBER] ), які є предметом спору у даній справі, з Первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія «ФІНІЛОН» на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014), укладеними між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014. Отже, внаслідок укладання між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ТОВ ФК «ФІНІЛОН» Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014р та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за спірними договорами, які є предметом у даній справі, АТ КБ ПРИВАТБАНК на цей час не несе зобов`язань за такими договорами, а ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є Новим боржником за даними договорами банківського вкладу/рахунку. У зв`язку з вище викладеним, вважають, що належним відповідачем у цивільний справі № 757/68096/21-ц має бути ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» 09.07.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання оригіналів документів. У судовому засіданні представник відповідача Кобзар Ю.Б. заперечувала проти вимог позову, просила відмовити. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, у матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторони позивача та представника третьої особи, на підставі наявних в ній доказів. Суд заслухавши сторону відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 08.11.2012 року між [PERSON] та Банком було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN100073042392, сума вкладу 2 000,00 дол. США, відсоткова ставка 8,5 % річних, особовий рахунок № [NUMBER] , проценти по вкладу нараховуються на рахунок № [NUMBER] . 10.12.2012 року між [PERSON] та Банком було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN01000731279009, сума вкладу 2 000,00 дол. США, відсоткова ставка 10,5 % річних, особовий рахунок № [NUMBER] , проценти по вкладу нараховуються на рахунок № [NUMBER] . Крім того позивач має у Банку банківську картку Gold [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , на якій знаходяться грошові кошти у розмірі 3 179 64, дол. США. Судовим розглядом встановлено, що 02.12.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договорів та повернення належних йому коштів, яка зареєстрована Банком 10.12.2021 року, з чого вбачається, що договори розірвано з 12.12.2021, тобто через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч.3 ст.651 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Водночас, аргументи відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон» Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача суд вважає безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN100073042392 від 08.11.2012 року у розмірі 2 000, 00 доларів США; суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN01000731279009 від 10.12.2012 року у розмірі 2 000, 00 доларів США; та суму грошових коштів, яка знаходиться на банківській картці Gold [NUMBER] , рахунок [NUMBER] у розмірі 3 127,43 доларів США. Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів на банківський вклад, суд виходить з наступного. Здійснюючи розрахунок відсотків за Договором № SAMDN01000730424392 від 08.11.2012 року позивачем не врахована виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 01.12.2013 року по 28.01.2016 року, яка надана до позовної заяви, з якої вбачається щомісячна виплата відсотків за вказаним Договором, зокрема 14.03.2014 року. А з урахуванням Витягу з електронного Додатку від 20.12.2024 року, вбачається, що залишок відсотків станом на дату переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» 17.11.2014 року становив 13,49 доларів США. З урахуванням заяви позивача про розірвання спірних договорів та повернення коштів від 02.12.2021 року, яка зареєстрована Банком 10.12.2021 року вбачається, що Договір розірвано з 12.12.2021 року, тобто через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч.3 ст.651 ЦК України. А відтак, розрахунок відсотків за Договором № SAMDN01000730424392 можна здійснити за період з 18.11.2014 року по 11.12.2021року: 2000,00 доларів СШАх2580 (кількість днів)х8,5%/365=1201,64 доларів США. А разом за період з 08.11.2012 року по 11.12.2021 року: 13,49+1201,64=1215,13 доларів США. Здійснюючи розрахунок відсотків за Договором № SAMDN01000731279009 від 10.12.2012 року позивачем не врахована виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 01.12.2013 року по 28.01.2016 року, яка надана до позовної заяви, з якої вбачається щомісячна виплата відсотків за вказаним Договором, зокрема 09.03.2014 року. А з урахуванням Витягу з електронного Додатку від 20.12.2024 року вбачається залишок відсотків станом на дату переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» - 17.11.2014 року становив 13,80 доларів США. З урахуванням заяви позивача про розірвання спірних договорів та повернення коштів від 02.12.2021 року, яка зареєстрована Банком 10.12.2021 року вбачається, що Договір розірвано з 12.12.2021 року, тобто через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч.3 ст.651 ЦК України. А відтак, розрахунок відсотків за Договором № SAMDN01000731279009 можна здійснити за період з 18.11.2014 року по 11.12.2021 року: 2000,00 доларів СШАх2580х10,5%/365=1484,38 доларів США. А разом за період з 10.12.2012 року по 11.12.2021 року: 13,80+1484,38=1498,18 доларів США. Щодо стягнення відсотків після дати розірвання Договору, суд вказує наступне. 09.11.2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5115/17 навела правову позицію щодо (1) наявності правових підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу , (2) 3% річних за ч.2 ст.625 ЦК України та щодо (3) застосування норми ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" до правовідносин, які існують між сторонами після розірвання договору банківського вкладу. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1058 ЦК України - договір банківського вкладу (депозит) це договір, за яким одна сторона (банк), яка прийняла від або для другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму й проценти на неї чи дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором. Згідно п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій (затверджено Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516) - Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Отже, зобов`язальні правовідносини з договору банківського вкладу існують між сторонами на підставі відповідного укладеного договору та починають діяти для сторін з моменту укладання такого договору. Відповідно до п. 3.9 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій - Банк зобов`язаний за договором банківського строкового вкладу видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного в договорі банківського вкладу. Повернення вкладнику банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках , договору банківського строкового вкладу. передбачених умовами. Відповідно до вимог ч.3 ст.1058 ЦК України - до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.1 ст.1075 ЦК України - договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У відповідності до вимог ч.1 та ч.3 ст.651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви/ вимоги про розірвання договору, з урахуванням строку, який вказаний у договорі та в якій така заява/вимога може бути подана вкладником до Банку. А тому, вимоги позивача про стягнення відсотків за спірними договорами за період з 12.12.2021 року по 21.12.2021 року не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить суд стягнути з Банку на його користь 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 17.11.2014 року по 21.12.2021 року. Статтею 625 ЦКУ врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, Позивач не звертався до Банку із заявою про розірвання спірних договорів та повернення коштів до 02.12.2021, а відтак і прострочення виконання не настало за період з 17.11.2014 по 12.12.2021 (дата розірвання договору), а тому відсутні підстави для таких нарахувань. Окрім того, відповідно до норм матеріального права (Глава 19 ЦК України) до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі № 6-474 цс16. А відтак, здійснити розрахунок 3% річних можна виключно за період з 12.12.2021 року (дата розірвання спірних договорів) по 21.12.2021 року: За Договором № SAMDN01000730424392: 2000,00 дол.СШАх3%х10(кількість днів)/365=1,64 дол.США. За Договором № SAMDN01000731279009: 2000,00 дол.СШАх3%х10(кількість днів)/365=1,64 дол.США. За Договором № SAMDN52000060623934 (№ картки [NUMBER] ): 3179,64х3%х10 (кількість днів)/365=2,61 дол.США. До того ж, позивач застосовує до спірних правовідносин Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та для розрахунку пені за спірними депозитними договорами застосовує відсоткову ставку за кредитним Договором по картці «Універсальна» у розмірі 42% річних. Згідно преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Поточним визнається рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків належать також карткові рахунки (картрахунки). Позивач невірно застосовує норму ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, оскільки предметом спору є договори банківського вкладу, які передбачають отримання прибутку та є саме фінансовою послугою у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». А відтак, до спірних правовідносин можна застосувати виключно Закон України «Про захист прав споживачів». Окрім того, позивач заявляє таку вимогу за період з 21.12.2020 року, тобто ще до дати звернення із заявою про повернення коштів, а відповідно до дати початку порушеного права позивача. На підставі викладено, суд приходить що вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає. Так, відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження виплати грошових коштів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в дохід держави. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2699,62 грн. (57,6 %). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial