Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просила суд встановити факт смерті своєї матері [PERSON] , яка померла в с. Красная Поляна Шебекінського району Бєлгородської області [INFO] . На обґрунтування вимог вказала, що вона є донькою померлої [PERSON] та її спадкоємцем, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть свої матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до законодавства України через те, що смерть матері настала на території РФ. Отже, її права як спадкоємця перебувають у стані правової невизначеності, тому просила суд встановити факт смерті матері. Ухвалою суду від 14.11.2025 у справі відкрите провадження та її призначене до розгляду на 17.11.2025. Заявник та представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явилися, заяв та/або клопотань будь-якого змісту суду не спрямували. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з такого. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в м. Дніпропетровську від батьків [PERSON] і [PERSON] , актовий запис про народження №1728 від 19.10.1976 здійснений Бабушкінським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська. 23.12.1995 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », 23.01.2007 даний шлюб розірвано. 21.06.2008 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.02.2025 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у с. Красная Поляна Шебекінського району Бєлгородської області РФ, про що здійснений запис акту про смерть №170259310026200149009 місцевим відділом реєстрації актів громадянського стану. [PERSON] є громадянкою РФ, що підтверджено копію її паспорту№ [NUMBER] , виданого 11.10.2005 Відділом внутрішніх справ міста Когалима УВС Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області. 05.08.2019 [PERSON] на території РФ склала заповіт на ім`я заявника [PERSON] , яким заповіла останній земельну ділянку на 41/10 частину жилого будинку по [ADDRESS] . Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення в судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану здійснює відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до заяви [PERSON] , остання просить встановити факт смерті, посилаючись саме на положення п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України. Положенням ч.ч.3,4 ст.49 ЦК України встановлено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545. Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину. Положенням п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Цивільний процесуальний кодекс України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п.9 ч.1 ст.315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст.317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Разом із тим 23.12.2022 набрав чинності Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з РФ та РБ. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (РФ та РБ), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. З дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з РФ та РБ до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05.10.1961 в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10.01.2002 №2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів». Конвенція набрала чинності для України з 22.12.2003 та залишається чинною у відносинах України з РФ та РБ. Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Так, Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі №643/8133/23 погодився з рішенням судів про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті на території іноземної держави, виснувавши, що станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території РФ, не потребує будь-якої легалізації. Суд вказав, що, встановивши, що свідоцтво про смерть видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, підстав для встановлення факту смерті немає. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Проте, відповідно до матеріалів справи, факт смерті [PERSON] на території Бєлгородської області РФ зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ ЗАГС адміністрації Шебекінського міського округу Бєлгородської області склав актовий запис про смерть [PERSON] №170259310026200149009 від 25.02.2025. Також суд звертає увагу, що жодного доказу на підтвердження наявності громадянства України у померлої [PERSON] , реєстрації місця її проживання на території України суду надано не було. Натомість, заявником до заяви долучено копію свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого на території РФ, в якому зафіксовані відомості про її смерть, тобто даний факт є встановленим. Оскільки факт смерті матері заявника встановлений, для досягнення мети, з якою подана заява про встановлення факту, а саме - для отримання свідоцтва про смерть на території України, такий факт не може бути встановлений і вищевказані норми до цих правовідносин не можуть бути застосовані. Посилання заявника на відсутність у неї оригіналу свідоцтва про смерть в контексті правовідносин, регульованих п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, не може слугувати підставою для задоволення поданої заяви. За встановлених обставин в задоволенні заявлених вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed