Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визначити їй додатковий строк терміном у два місяці достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла її мати [PERSON] після якої відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця позивачка подавала заявку про запис на візит до Генерального консульства України в Мюнхені, відвідувала консульство 21.04.2025 року, проте, з технічних причин посвідчити заяву на прийняття спадщини та довіреність на її оформлення не вдалося, наступна дата візиту до консульства була призначена за межами шестимісячного строку. Крім того, до моменту отримання статусу тимчасового захисту для легального перебування у Федеративній Республіці Німеччина позивачка не могла змоги виїхати з Німеччини без втрати статусу біженця для себе та дитини. На території України вона звернулася до приватного нотаріусу 15.07.2025 року із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері, а також з причин, що нею не було підтверджено документально про проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вона не була зареєстрована за однією адресою з померлою. У зв`язку з чим [PERSON] звернутися до суду із вказаним позовом за захистом своїх законних прав на спадкування за законом після смерті батька. Ухвалою суду від 31.07.2025 року позовну заяву про надання додаткового строку для прийняття спадщини було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою 21.08.2025 року суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачка до судового засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання. Представник позивачки адвокат Штефан Д.Ю. надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, просив задовольнити позовні вимоги. ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ В ОСОБІ КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання повідомлені, пояснень, клопотань на адресу суду не надали. Представник ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ МІСТІ РАДИ правом відзиву не скористався, клопотань на адресу суду, окрім призначення справи до судового розгляду, не направляв. Як свідок [PERSON] , через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що він є колишнім чоловіком [PERSON] , яка померла [INFO] та вітчимом [PERSON] , з якою протягом усього час збереглися дружні стосунки. На прохання [PERSON] , він організував поховання її матері [PERSON] , оскільки остання померла раптово, а її донька перебувала у Німеччині та своєчасно не змогла приїхати на поховання. Після поховання матері, [PERSON] надсилала кошти на сплату комунальних послуг для утримання квартири померлої матері за адресою: [ADDRESS] . Письмові пояснення надала до канцелярію суду свідок [PERSON] , яка письмово зазначила, що є сусідкою померлої [INFO] [PERSON] і за життя мешкала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та певний час мешкала з матір`ю. Після початку повномасштабного вторгнення рф на Україну [PERSON] разом із сином виїхала до Німеччини. [PERSON] раптово захворіла та померла, а донька [PERSON] не встигла повернутися з Німеччини на поховання матері. Вказала, що [PERSON] утримує квартиру, яка залишилася після смерті матері. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ПОКРОВСЬКИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА), про що зроблено відповідний актовий запис № 1731 (а.с.8). У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , в графі батьки зазначено батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9). [PERSON] 30.09.2006 року уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.07.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 14.07.2009 року, після розірвання шлюбу [PERSON] було присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 11). У відповідності\~до свідоцтва\~про право\~власності на\~житло [NUMBER] \~від 06.02.2008\~року квартира\~за адресою\~ [ADDRESS] \~належить на\~праві власності\~ [PERSON] \~частини,\~ [PERSON] \~частини(а.с.12). Право власності\~на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано в КП ДОР «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАІЇ» 28.02.2008 року, номер запису 44, в книзі 271-П- 414, форма власності приватна спільна часткова, власники [PERSON] частини, [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] звернулася до Генерального консульства України в Мюнхені та їй призначено було час візиту на 21.04.2025 року щодо послуги майнової довіреності (а.с.21) [PERSON] та її син [PERSON] перебували з 15.11.2024 року у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджено відміткою у закордонних паспортах (а.с.17-18). Постановою ПРИВАТНОГО НОТАРІУСА КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ Лосінець Сергія Миколайовича від 17.07.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [INFO] матері [PERSON] у зв`язку з тим, що пропущений строк прийняття спадщини (а.с. 16). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1269 ЦК України\~Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою\~статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився й Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонним; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-1215цс16, Верховний Суд від таких висновків не відступав, про що свідчить практика застосування норм права у подібних правовідносинах, викладена у постановах від 18 січня 2018 року по справі № 198/476/16, від 01 лютого 2018 року по справі № 712/656/15, від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17, від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц, від 25 квітня 2019 року по справі № 761/794/15-ц, від 17 червня 2020 року по справі № 520/10377/17, від 18 травня 2021 року № 615/1337/19 Згідно п.3\~постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164, установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, п.3 постанови КМУ № 164 суперечить ст.ст.1270,\~1272 ЦК, а тому не підлягає застосуванню, зазначеного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 25.01.2023 по справі №676/47/21. Внаслідок широкомасштабного вторгнення військ РФ на територію України 24.02.2022 р.\~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні»\~було запроваджено на території України воєнний стан, який неодноразово продовжено. Пунктом 3\~постанови КМУ №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~в ред. від 06.03.2023 року установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 року по справі №676/47/21 зазначив, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України\~(частина друга\~статті 4 ЦК України). Тлумачення норм права, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті\~1270,\~1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга\~статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя\~статті 1272 ЦК України); законодавець як у\~статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах\~ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3\~постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям\~1270,\~1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи,\~які не\~впроваджують або\~не дотримуються\~своїх власних\~процедур,\~не повинні\~мати можливість\~отримувати вигоду\~від своїх\~протиправних дій\~або уникати\~виконання своїх\~обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Згідно матеріалів справи на час смерті матері позивачка [PERSON] разом із сином перебувала в Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджено копією закордонного паспорту з відміткою про перебування в вищезгаданій державі (а.с.17). Дипломатичні та консульські установи України за кордоном вчиняють нотаріальні дії, передбачені законодавством України. Порядок вчинення нотаріальних дій консулом визначається\~статтею 38 Закону України «Про нотаріат», статтею 44 Консульського Статуту України, Положенням про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та іншими актами законодавства України. Так, згідно ч.3 ст.43 Консульського Статуту України консул щодо осіб, які постійно проживають за кордоном, у встановленому порядку виконує рішення Президента України з питань громадянства, видає особам, які набули громадянство України, документи, що підтверджують громадянство України, довідки про припинення громадянства України, вилучає в осіб, громадянство яких припинено, документи, що підтверджують громадянство України, веде облік осіб, які набули громадянство України або припинили громадянство України. Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України № 142/5/310 від 27.12.2004\~затверджено Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України (далі - Положення). Статтею 38 Закону України «Про нотаріат»\~та п.1.3 Положення визначено, що консулами вчиняються, зокрема такі види нотаріальних дій: видаються свідоцтва про право на спадщину; засвідчують справжність/вірність підпису на документах. Згідно п.2.3 Положення при вчиненні нотаріальних дій консул установлює особу учасників цивільних правовідносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина. Відповідно до пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна. Згідно п.3.3, 3.4, 3.5 Порядку заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Також, п.3.21 Порядку визначено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 21 квітня 2025 року надала заяву до Генерального консульства України в Мюнхені (а.с.10) Консул вчиняє\~нотаріальні дії\~в день\~пред`явлення\~всіх необхідних\~для цього та підготовлених (надрукованих) відповідно до вимог закону документів, сплати консульського збору і відшкодування фактичних витрат. Вчинення нотаріальних дій може бути відкладене при необхідності витребування додаткових відомостей чи документів або направлення документів на експертизу, а також на інших підставах, передбачених законодавством України. Нотаріально посвідчувані угоди, а також доручення, заяви та інші документи підписуються заявником особисто в присутності консула, який вчинює нотаріальні дії. Якщо вчинення нотаріальної дії суперечить законодавству України, консул відмовляє у вчиненні такої дії. Консул не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства України, або можуть за своїм змістом завдати шкоди інтересам України, або містять відомості, що порочать честь і гідність громадян. Дипломатичне представництво чи консульська установа України, до якої подано документи про встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Згідно із матеріалами спадкової справи, яка заведена ПРИВАТНИМ НОТАРІУСОМ КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ Лосінець Сергієм Миколайовичем після померлої [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 15.07.2025 року звернулася лише [PERSON] , інших спадкоємців не має (а.с. 44-62). Враховуючи викладене є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви.

Outcome: approved