Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просив встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним, визначити місце проживання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] , та стягнути аліменти з відповідача, [PERSON] , на його користь на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , в розмірі 5 000 (три тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у офіційному шлюбі з відповідачкою, від даного шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06 грудня 2023 року серії [NUMBER] , виданого Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01 квітня 2025 року по справі № 613/2273/24 шлюб між сторонами розірвано. З жовтня 2024 року сторони проживають окремо, один від одного, взаємних намірів про поновлення і зберігання сімейних відносин не мають, так як у кожного є різні погляди на сімейне життя. Відповідачка перебуває у цивільних відносинах з іншим чоловіком, і має іншу родину. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбних відносин залишилася проживати разом з позивачем в житловому будинку загальною площею 79,9 кв. м. з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідачка забравши всі свої речі покинула позивача разом з донькою, є не відповідальною матір`ю, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, повністю переклала всі обов`язки по утриманню та вихованню дитини на позивача майже з самого народження, який, в свою чергу, має можливість надати дитині гідний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини відповідного віку, для її безпечного, комфортного, сприятливого виховання і зростання. У даному будинку разом з позивачем і малолітньою дитиною проживають ще матір позивача - [PERSON] , та рідний брат позивача, [PERSON] . Позивач зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї дитини, повинно бути юридично зафіксовано, адже в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів, також щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом з ними та не виховує і не утримує дитину, а отже, має юридичне значення для позивача, напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси малолітньої дитини, яка перебуває на його вихованні та утриманні. Також, встановлення зазначеного факту прямо впливає на його право передбачене ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», адже диспозиція зазначеної статті містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Позивач зазначив, що ним забезпечені всі належні умови для проживання та розвитку власної дитини, є кімната, яка облаштована під дитячу. Відповідачка, в свою чергу, фактичної участі у вихованні дитини не приймає ще з травня 2024 року, позивачем ніколи не здійснювалися заходи, які мали б на меті перешкоджати спілкуванню матері з дитиною, матір самостійно самоусунулась від виховання, піклування та догляду за дитиною. Позивач зазначає, що для всебічного розвитку дитини, донька має можливість на спілкування з обома батьками. Але враховуючи характер і життєві обставини відповідачки (постійна відсутність за місцем проживання), її безініціативність та відсутність інтересу до життя та здоров`я дитини, ускладняються виконання усних домовленостей між сторонами щодо виховання дитини. Відсутність відповідачки ускладнює процес оформлення документів необхідних для оздоровлення дитини, її виховання тощо. В силу фінансового обмеження, інших негативних якостей відповідачки, дитина не може проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням і утриманням дитини займається виключно позивач. Таким чином позивач зазначає про доцільність встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , позивачем, встановлення місця проживання дитини з батьком за місцем їхньої реєстрації, та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини. Представник позивача [PERSON] надала пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та позов просила задовольнити. Відповідачка надала до суду заяву про визнання позовних вимог частково. Позовні вимоги щодо встановлення місця проживання дитини з батьком за місцем їхньої реєстрації та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки батьком визнала в повному обсязі, а позовну вимогу в частині стягнення аліментів визнала частково, просила стягнути з неї саме частину від її заробітку. Зазначила про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області надала заяву, в якій просила слухати справу без участі представника третьої особи. Вислухавши сторону позивача та перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 червня 2022 року Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) був зареєстрований шлюб між сторонами, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01 квітня 2025 року по справі № 613/2273/24 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області. Згідно витягу з реєстру територіальної громади виданим ЦНАП Солоницівської селищної ради Харківської області зазначена інформація, що донька позивача - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 22.10.2024 і проживає за адресою: [ADDRESS] , також зазначено, що позивач є законним представником дитини. Згідно витягу з реєстру територіальної громади виданим ЦНАП Солоницівської селищної ради Харківської області зазначена інформація, що позивач є зареєстрованим з 19.07.2007 і проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади виданим ЦНАП Богодухівської селищної ради Харківської області зазначена інформація, що відповідачка є зареєстрованою з 211.07.207 і проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з позивачем за адресою їхньої реєстрації: [ADDRESS] , відповідно до Актів обстеження умов проживання від 27.11.2024 року, від 16.05.2025 року та від 06.08.2025 року. Згідно Акту обстеження умов проживання від 27.11.2024 року вбачається, що проведено обстеження умов проживання буд. [ADDRESS] , житло розміщене на 1-му поверсі одноповерхового будинку, який складається з 5-ти кімнат, умови проживання задовільні, наявне газопостачання, водопостачання, боргів не має, будинок обладнаний сучасною технікою, для виховання та розвитку дитини створено такі умови: одяг та взуття по сезону, іграшки, спальне ліжко. Комісією встановлено, що за вказаною адресою проживають і мають місце реєстрації сам позивач, [PERSON] , донька, [PERSON] , мати позивача, [PERSON] , та брат позивача, [PERSON] . Дружина позивача не проживає, іноді відвідує, матеріальної допомоги не надає, батько займається підготовкою документів до суду щодо визначення місця проживання дитини з ним та щодо розірвання шлюбу. Згідно Акту обстеження умов проживання від 16.05.2025 року вбачається, що проведено обстеження житлово-побутових умов проживання позивача в буд. [ADDRESS] та встановлено, що позивач має склад сім`ї: донька, [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] . Проживають у приватному будинку із п`яти кімнат зі зручностями, користуються газовим опаленням. Позивач, [PERSON] , проживає разом зі своєю донькою, [PERSON] , та матір`ю, є зареєстрованими за однією адресою. Мати дитини (колишня дружина позивача), [PERSON] , за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає. Акт підписано депутатом Солоницівської селищної ради та свідками-сусідами. Згідно Акту обстеження умов проживання від 06.08.2025 року вбачається, що проведено обстеження умов проживання позивача в буд. [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання є задовільними, наявне електропостачання, газопостачання, водопостачання, боргів не має, в будинку сучасний ремонт, наявні запаси їжі в холодильнику. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: одяг по сезону, іграшки. За вказаною адресою проживають та є зареєстрованими сам позивач [PERSON] , донька позивача, [PERSON] , матір позивача, [PERSON] , брат позивача, [PERSON] . Колишня дружина позивача [PERSON] , за вказаною адресою не проживає, вихованням дитини не займається. Дитина, [PERSON] , [INFO] , дуже прив`язана до батька, не залишає його ні на хвилину. Мати позивача та брат позивача допомагають у вихованні дитини. Матеріальної допомоги мати дитини не надає, подарунки не надсилає. Згідно довідки-характеристики на позивача, [PERSON] , від 14.04.2025 року № 17 та від 06.08.2025 року № 13-11/22 вбачається, що за час проживання позивача на території Солоницівської селищної ради останній зарекомендував себе з позитивного боку. Веде здоровий спосіб життя. Користується повагою серед сусідів та серед своїх товаришів. Постійно веде догляд за своєю донькою, [PERSON] , [INFO] . Адміністративних матеріалів у відношенні зловживання спиртними напоями та скарг з боку сусідів щодо порушення громадського порядку до виконкому Солоницівської селищної ради не надходило. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» виданий департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, станом на 11.04.2025 року інформації про судимість, про розшук та про притягнення до кримінальної відповідальності позивача - відсутня. Відповіддю КНП Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров`я+» від 05.05.2025 року № 233 та від 08.08.2025 року № 446 повідомило, що дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , має декларацію з сімейним лікарем [PERSON] з 04.12.2023 року. Дитина має фізичний розвиток згідно віку і статі. Щеплена згідно віку. Батько - [PERSON] , піклується про здоров`я дитини, дотримується здорового харчування, гігієни, санітарних умов проживання дитини, на прийом до лікаря дитина приходить у супроводі батька [PERSON] та бабусі [PERSON] . Дитина була в останнє на огляді у сімейного лікаря також в супроводі батька, [PERSON] . Батько всі рекомендації сімейного лікаря виконує. Декларацією № 0001-371М-МЕ10 додатково підтверджується факт, що дитина [PERSON] (пацієнт) має свого сімейного лікаря - [PERSON] . У зазначеній декларації мається наступна інформація: «адреса місця фактичного проживання або перебування - [ADDRESS] . Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом - [PERSON] . Законний представник пацієнта - [PERSON] ». Згідно відповіді Центру надання соціальних послуг Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.08.2025 року № 288 вбачається, що фахівцем із соціальної роботи ЦНСП Солоницівської селищної ради було здійснено візит та проведено оцінювання потреб сім`ї [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] та самостійно виховує малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . За висновками оцінки потреб сім`ї складні життєві обставини відсутні. [PERSON] має достатній потенціал для забезпечення потреб дитини. Потреби малолітньої доньки задовольняються на належному рівні, батько здатний виконувати обов`язки щодо її виховання та догляду, має позитивне ставлення до їх виконання. Такі висновки містяться і у висновку оцінки потреб сім`ї, соціальна картка № 360/2025. Також, факт належного догляду позивачем за своєю донькою, систематичне придбання дитячого харчування, фруктів та ліків підтверджується і наданими квитанціями. Відповіддю Служби у справах дітей Богодухівської міської ради Харківської області від 07.08.2025 року № 01-32/980 на лист Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області було повідомлено, що 06.08.2025 року працівником Служби у справах дітей Богодухівської міської ради спільно із фахівцем із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг Богодухівської міської ради Харківської області» було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , з метою проведення обстеження умов проживання родини [PERSON] , матері дитини, а також для з`ясування її позиції щодо звернення до суду позивачем. Однак провести обстеження умов проживання та поспілкуватися з громадянкою [PERSON] не вдалося, оскільки двері за вказаною адресою ніхто не відчинив, що додатково підтверджується Актом обстеження умов проживання від 06.08.2025 року. Зі слів сусідів громадянка [PERSON] наразі мешкає за вказаною адресою разом з матір`ю. Повідомляють, що жінка перебуває у стані вагітності. Її спосіб життя, за словами місцевих жителів, є аморальним, що викликає занепокоєння. Також зазначають, що місце її фактичного проживання може періодично змінюватися. Згідно постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 11.12.2024 року по справі № 619/9990/24 відповідачка, [PERSON] , була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (Вчинення домашнього насильства). Згідно описової частини вказаної постанови вбачається, що відповідачка вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї свекрухи, а саме принижувала останню та кидалась битися. Відповідачка, в свою чергу, вину визнала. Позивачем в якості доказів було надано відеозапис, при дослідженні якого вбачається сварка між свекрухою і відповідачкою, яка тримала пляшку зі спиртним в руках та поведінка відповідачки в більшій вірогідності свідчила про те, що остання знаходилася в стані алкогольного сп`яніння. Згідно наданих позивачем аудіозаписів, в результаті дослідження яких, вбачається розмова між сторонами, в результаті якої позивач з`ясовував у відповідачки де вона знаходилася, на що відповідачка відповіла, що поїхала в інше місто, а саме в м. Ужгород, на що позивач запитав у останньої чому вона поїхала, не попередивши його та покинувши маленьку дитину, якій на той час не було і року. Відповідь відповідачки - «Я не повинна звітувати». Згідно наданого іншого аудіозапису при дослідженні якого вбачається розмова між позивачем та жінкою, як вказує позивач, є відповідачкою і її мова свідчить про велику вірогідність того, що вона знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, на що потім і підтверджує інший чоловік, який продовжив розмову з позивачем та повідомив, що жінка знаходиться в готелі в стані алкогольного сп`яніння. В залі судового засідання були допитані свідки зі сторони позивача. Свідок [PERSON] , мешкає: [ADDRESS] , працює неофіційно, освіта вища. Є рідним братом позивача. Пояснив що проживає разом із братом та його дитиною. Віку знає давно, зі слів знайомих років 5, особисто познайомився на початку війни, коли вони почали зустрічатися разом з братом, вона любила випити алкогольні напої, їздила за кермом на підпитку. Коли народила дитину, через декілька місяців вона вийшла на роботу та почала зустрічатися з іншим чоловіком. Гроші для розвитку дитини не надавала, у вихованні участі не брала. Брат постійно був із дитиною, оскільки працює неофіційно, онлайн. Віку бачив останній раз 5 місяців тому, вона приїздила до них додому та влаштувала сварку, думала, що її хочуть позбавити батьківських прав. Від брата я дізнався, що [PERSON] народила ще дитину. Свідок [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , позивач є її племінником. Пояснила що познайомилась із [PERSON] , коли [PERSON] привіз її перед весіллям. Віка любила випити, вона до вагітності випивала до неадекватного стану, бігала гола, викликали швидку. Потім вона завагітніла і начебто все нормалізувалось. Я часто відвідувала сестру і свого племінника у них вдома. У зв`язку із війною [PERSON] вирішила, що вона вийде на роботу, а дитиною буде займатися [PERSON] . Потім вона почала не приходити додому, на той час [PERSON] виповнилося 6 місяців. [PERSON] дивився за дитиною. Коли [PERSON] виповнилося 10 місяців ми дізналися, що [PERSON] живе з іншим чоловіком. До дитини [PERSON] приходила один раз в два місяці, мені про це розповідав [PERSON] . Зараз люди розповідають, що вона народила, живе у матері в с. Максимівки, зі слів сусіда. Свідок [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Пояснив що [PERSON] знає з дитинства. [PERSON] тільки після одруження із Ромою. [PERSON] почала працювати, коли дитині було 4 місяці. [PERSON] взяв на себе обов`язки по вихованню дитини. Розійшлися вони в минулому році. В гості я приїжджаю два рази на тиждень, тому я її не бачив. Останній раз я її бачив на річниці дитини. Свідок [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Пояснив що [PERSON] знає з дитинства, [PERSON] узнав після одруження. Підвозив її на роботу до м.Харків. Вона купляла цигарки і казала, що дитину вже не годує. Останній раз бачив її місяці півтори тому, підвозив її з м. Богодухова до с. Максимівки, це було вночі, їй дзвонила її мама. Я проживаю в будинку навпроти, тому бачу як із дитиною гуляє бабуся або [PERSON] . До народження дитини бачив [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння. Свідок [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Сусідка позивача. Пояснила що із [PERSON] познайомилась після одруження. Постійно бачу, як із дитиною гуляють [PERSON] або його мати. На річницю дитини були всі, окрім матері. Зі слів бабуся, я дізналася, що [PERSON] вийшла на роботу і стала пропадати вночі. [PERSON] не бачила вже давно. Свідок [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Є матір`ю позивача. Пояснила, що син одружився три роки тому із [PERSON] , спілкувалися нормально. У [PERSON] були проблеми із алкоголем. Жили вони у мене, ми лікували її від пияцтва. [PERSON] приїжджала швидка, так як вона ходила у стані алкогольного сп`яніння гола, однак це було до вагітності. Потім [PERSON] вийшла на роботу, я дізналася, що в неї нові стосунки. [PERSON] був постійно з дитиною. Онуці було 5 місяців. [PERSON] бувало по два, три дні зникала. Її коханець прислав її речі до нас додому. Я не бачу її вже рік. Знаю, що вона була вагітна, просила у сина заяву, про те, що він не батько. Дитині вона нічого не купляє. Згідно висновку Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26.08.2025 року № 02-22/4539 про доцільність встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] було вирішено вважати за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини саме з батьком. Як вбачається з вказаного висновку, відповідача неодноразово було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дітей при виконкому комітеті Солоницівської селищної ради і 25.08.2025 року відповідачка, [PERSON] , на засідання комісії з`явилася і повідомила, що в неї немає заперечень проти того, щоб донька проживала разом з батьком, суперечок з гр. [PERSON] щодо способу виховання дитини вони не мають. Відповідачка вважає, що дитині буде краще жити з батьком - [PERSON] . Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви відповідачки, [PERSON] , від 30.07.2025 року остання підтверджує той факт, що позивач, [PERSON] , з травня 2024 року по сьогоднішній час самостійно утримує і виховує їх спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , зареєстровану і проживаючу разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка повідомляє, що не має жодних претензій до позивача щодо утримання та виховання їх спільної дитини, так як сама не здатна виконувати свої батьківські обов`язки через об`єктивні для неї обставини. Зобов`язується не перешкоджати батькові у вихованні та утриманні дитини. Як вбачається з матеріалів справи і наданими для огляду доказами, донька позивача, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на його повному утриманні та вихованні, фактично з самого народження і після розлучення сторін та по сьогоднішній час проживає разом з батьком, у зв`язку з чим вимога щодо визначення місце проживання дитини саме з батьком є обґрунтованою. З матеріалів справи вбачається, і наданими доказами підтверджується, що позивач повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям підтверджується доказами, які досліджені судом. Суд прийшов до висновку, що позивачем забезпечені всі необхідні і належні умови для проживання та розвитку дитини, яка має свою кімнату, облаштовану для її розвитку, навчання, виховання і проживання. Під час судового розгляду цієї справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, інтереси самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що найбільшим інтересам дитини буде відповідати, якщо вона продовжить свій розвиток у звичних для неї обставинах, тому місцем проживання малолітньої дитини слід визначити з батьком. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, відповідно до ч.ч.1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Наведене також відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц. Таким чином, в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] на даний час дитина досягла лише майже 2 років, а відтак вимога позивача щодо визначення місця проживання дитини передбачено нормами чинного законодавства, а тому є всі на те підстави для задоволення в даній частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини. Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122, 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положення статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч. 3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Також, відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як зазначено у висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 18, ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, які можуть надати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для його виконання, оскільки неповнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання, як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до практики ЄСПЛ, згідно п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України», зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Матеріалами справи підтверджується, що позивачем забезпечені всі необхідні і належні умови для проживання та розвитку дитини, яка має свою кімнату, облаштовану для її розвитку, виховання і проживання, також підтверджується, що позивач самостійно повністю опікується інтересами і потребами власної доньки, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, позивач має можливість забезпечити власну доньку на належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Позивачем надані у судове засідання відповідні докази, якими підтверджується, що мати не проживає разом з позивачем та донькою, свідомо не приймає участі у вихованні, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї малолітньої дитини, є безвідповідальною, веде аморальний спосіб життя. Зі сторони відповідача жодних доказів на спростування зазначених фактів та обставин надано не було. Таким чином, виховання та утримання дитини, здійснюється позивачем [PERSON] самостійно, і відповідатиме інтересам дитини, що є беззаперечним фактом, і підтверджується наданими належними доказами, а тому заявлена вимога щодо встановлення факту, що позивач, [PERSON] , самостійно виховує та утримує малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , є підставною в повній мірі та обґрунтованою. Встановлення зазначеного факту необхідне позивачу для уникнення питань щодо оформлення документів, також щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом з ними та не виховує і не утримує дитину, а також для юридичного оформлення свого права, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Під час судового розгляду цієї справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом всебічно встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Щодо стягнення аліментів. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на стягненні аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими. Але, з приводу заявленої позивачем суми аліментів суд бере до уваги той факт, що відповідачка прохала стягнути з неї аліменти саме в розмірі частини від усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а позивач не був цьому проти. Тому, в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача, [PERSON] , на користь позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , в розмірі 5 000 (три тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши надані матеріали, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача частково. При цьому, судом береться до уваги та враховується висновок третьої особи, а також той факт, що відповідач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, які б спростовували доводи позивача, викладені в позовній заяві, не спростувала висновки Служби у справах дітей виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, органу опіки та піклування - комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, а навпаки визнала зазначені обставини та факти, та в цій частині позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: partial