Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом (з урахуванням заяви від 17.11.2025) до Комунального підприємства «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради Запорізької області про стягнення середнього заробітку, врахуванням індексації у розмірі 537654грн. 00коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.04.2019 рішенням Токмацької міської ради № 12 було створено комунальне підприємство «ТОКМАК БІОЕНЕРГІЯ» Токмацької міської ради (ЄДРПОУ 42980582). З 09.03.2021 згідно з наказом № 2 від 05.03.2021 позивач був прийнятий на підприємство на посаду юриста по безстроковому договору. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє на час звернення до суду з даним позовом. Територія Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області з 26.02.2022 та по час звернення до суду є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора РФ, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». Місто Токмак Пологівського району Запорізької області, де на час виникнення спірних правовідносин юридично та фактично було розташоване КП «Токмак біоенергія» ТМР, з 26.02.2022 по теперішній час віднесено до переліку тимчасово окупованих територій України, де органи державно влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень. У позові зазначено, що через окупацію міста Токмак, активні бойові дії, постійні обшуки, комендантську годину та знущання окупантів на робочому місці виникла ситуація небезпечна для життя та здоров`я позивача. У місті постійно були вибухи, обстріли, жертви серед мирного населення. Приміщення КП «Токмак біоенергія» ТМР фактично контролюють військові РФ, що було несумісним з виконанням тих умов роботи, на які погоджувався позивач при прийнятті на роботу. Підприємством фактично почав керувати директор, який був призначений окупаційною владою. Позивач, як вказує, з незалежних від нього причин не мав можливості продовжити роботу і був вимушений 07.04.2022 покинути свою домівку та переміститися до неокупованих територій України з реєстрацією внутрішньо переміщеної особи, що унеможливило виконання ним трудових обов`язків на підприємстві за місцем його знаходження, про що керівництво було обізнане, але жодних дій для визначення певних особливостей виконання працівниками своїх обов`язків на час воєнного стану відповідач не вчинив. Про таке позивач повідомляв роботодавця всіма можливими способами. Роботодавцю було достеменно відомо про всіх працівників, які вимушено евакуювалися та вимушено зупинили свою роботу навесні 2022 року в КП «Токмак біоенергія» ТМР. Позивач особисто звертався до начальника Токмацької міської військової адміністрації Чуба О.О. (колишній заступник Токмацького міського голови) з пропозицією за прикладом інших комунальних підприємств перереєструвати Комунальне підприємство «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради на підконтрольній Україні території. В цьому позивачу було відмовлено. На підконтрольній Україні території у 2023 році позивач представляв інтереси підприємства у господарському суді Запорізької області по справі № 908/2713/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 42399676) до Комунального підприємства «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, буд. 45-А, ідентифікаційний код 42980582) про стягнення 31 683 967,39 грн. Інформував з цього приводу Токмацьку міську військову адміністрацію і керівництво підприємства. Разом з тим, відповідач припинив нарахування та виплату позивачу заробітної плати. При цьому, наказ про оголошення простою відповідач не видавав, переведення на інше місце роботи позивачу відповідачем не пропонувалось, сторони спору не призупиняли дію трудового договору, в порядку ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Позивач зазначає, що він не був звільнений. Трудова книжка залишилася на підприємстві. Нарахування та виплата йому заробітної плати на вказаному підприємстві припинене повністю з 01.01.2022. Загальна кількість робочих днів наростаючим підсумком з 01.01.2022 по 18.11.2025 становить 1009 робочих днів. За заявлений період заробітна плата становить 536 082грн. 00коп., виходячи з розрахунку 531.3 грн (середньоденна заробітна плата) х 1009 (загальне число робочих днів за період з 01.01.2022 по 18.11.2025). Сума зарплати з індексацією за вказаний період становить 537 654 грн.00 коп. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з Комунального підприємства «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради Запорізької області (код згідно з ЄДРПОУ 42980582) на свою, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), користь середній заробіток з індексацією за період з 01 січня 2022 року по 18 листопада 2025 року в розмірі 537 654 (п`ятсот тридцять сім тисяч шістсот п`ятдесят чотири) 00 грн. Ухвалою суду від 21.10.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем відзив на позов подано не було. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того, зазначив, що на даний час він, як ВПО, проживає та працює за цивільно-правовою угодою у м. Черкаси; на цей час заборгованість по зарплаті відповідачем йому не нарахована і не виплачена; трудова книжки і досі знаходиться у відповідача і про наказ про його звільнення йому не відомо, тобто він і досі є працівником підприємства відповідача. На підприємстві відсутня профспілкова організація і він взагалі не є членом профспілкової організації. Також зазначив, що судові витрати відсутні. В судове засідання представник відповідача не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є гр. України, що підтверджується даними його паспорту № [NUMBER] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 11.03.2025 він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даними довідки від 10.09.2025 №7101-5003805902 та відповіді №1909922 від 20.10.2025 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (про внутрішньо переміщених осіб), - [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи і місцем його фактичного проживання є: [ADDRESS] (Придніпровський район). Дані обставини дали суду підстави прийняти до розгляду справу та відкрити по ній провадження, враховуючи норми ст.ст. 27, 28 ЦПК України. Відповідно до відповіді №1909958 від 20.10.2025 з ЄДРПОУ, Комунальне підприємство «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради (код ЄДРПОУ 42980582) зареєстроване за юридичною адресою: м. Токмак, Запорізької області, вул. Шевченка, 45-А і на даний час. Засновником підприємства є Токмацька міська рада; дані про припинення юридичної особи відсутні. Згідно із Статутом підприємства, метою його діяльності є надання якісних послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. 05.06.2019 Комунальне підприємство «ТОКМАК БІОЕНЕРГІЯ» Токмацької міської ради отримало ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування та з постачання теплової енергії. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, фірмові бланки та штамп. Права і обов`язки підприємство набуло з моменту його реєстрації (п.3.1 Статуту). Підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності в межах належного йому майна, відповідно до чинного законодавства України (п.п.3.2,3.3 Статуту). Пунктом 6.1 Статуту встановлено, що трудовий колектив підприємства становлять усі громадяни, які своєю працею беруть участь в його діяльності на основі трудового договору контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють відносини працівника з Підприємством. До обов`язків підприємства належить створення для працівників належних і безпечних умов праці, забезпечення додержання чинного законодавства України про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування (п.8.2.2 Статуту). З 09.03.2021 згідно із наказом № 2 від 05.03.2021 позивач був прийнятий на підприємство на посаду юриста по безстроковому договору, враховуючи дані відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України (п.61). Під час розгляду справи судом також досліджені відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 10.11.2025, інформації форми ОК-5 Пенсійного фонду України Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1999 року по 2025 рік включно щодо позивача [PERSON] . Зокрема, встановлено, що за період січень 2022 травень 2022 відсутня інформація про доходи позивача; з червня 2022 по цей час він працював на посадах інших підприємств, установ та організацій, а не КП «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради; з березня 2021 року він мав доходи під час роботи на підприємстві КП «Токмак біоенергія» Токмацької міської ради включно по грудень 2021 року, а з січня 2021 року і по цей час відповідач не нараховував йому заробітну плату, не виплачував і відомості про припинення з ним трудових відносин відсутні. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100). У п. 2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, розмір заробітної плати позивача, з якої були утримані страхові внески склав: у листопаді 2021 року 11 443,00 грн., у грудні 2021 року 11 934,00 грн. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У листопаді та грудні 2021 року було по 22 робочих дні. Таким чином, його середньоденна заробітна плата становить 531.3 грн. з розрахунку: 11 443,00 грн. (з/п у листопаді 2021 року ) + 11 934,00 грн. (з/п у грудні 2021 року) : 44 робочі дні (загальна кількість робочих днів у листопаді - грудні 2021 року). Згідно з п. 5 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Загальна кількість днів наростаючим підсумком з 01.01.2022 по 18.11.2025 становить 1416 днів. Загальна кількість робочих днів наростаючим підсумком з 01.01.2022 по 18.11.2025 становить 1009 робочих днів. За заявлений період заробітна плата позивача становить 536 082,00 грн., виходячи з розрахунку 531,30 грн. (середньоденна заробітна плата) х 1009 (загальне число робочих днів за період з 01.01.2022 по 18.11.2025). Сума зарплати з індексацією за вказаний період становить 537 654грн. 00 коп. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє на час звернення до суду з даним позовом і на час розгляду справи. За загально відомими обставинами, територія Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області з 26.02.2022 та по цей час є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора РФ, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». Місто Токмак Пологівського району Запорізької області, де на час виникнення спірних правовідносин юридично та фактично було розташоване КП «Токмак біоенергія» ТМР, з 26.02.2022 по теперішній час віднесено до переліку тимчасово окупованих територій України, де органи державно влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами ст. 233 КЗпП України. Згідно із частиною 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. 02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений із 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Відповідно до Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". На думку суду, враховуючи встановлені обставини справи, характер спірних правовідносин, норми чинного законодавства, відсутні підстави вважати, що позивач пропустив строки звернення до суду із цим позовом. При цьому, помилковими є твердження позивача про можливість застосування положень Цивільного Кодексу України щодо відновлення строків позовної давності, оскільки поняття про строки звернення до суду з позовом стосовно вирішення трудового спору за нормами КЗпП України, не є тотожними із поняттями про строки позовної давності, відповідно до норм ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Частинами 1, 4 та 5 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці (ч.5 ст.97 КЗпП України). Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати працівнику. З 24.03.2022 набув чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022, який визначив особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Стаття 10 Закону вказує, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Згідно з ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. У пункті 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30- 34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. У постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку обставин непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до статті 141 КЗпП, в якій визначаються обов`язки роботодавця, роботодавець, зокрема, повинен правильно організовувати працю працівників. Поряд із цим, зрозуміло, що в умовах окупації агресором роботодавець не може забезпечити виконання умов трудового договору, особисту безпеку працівників, усунути загрози життя і здоров`я працівників. Роботодавець не може вимагати від працівників - українських громадян залишатись на окупованій ворогом території України і продовжувати виконання трудових обов`язків в умовах тимчасової окупації. Саме тому Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» введено механізми регулювання трудових відносин, які релевантні умовам тимчасової окупації або територій активних бойових дій. Зокрема, таким механізмом є призупинення трудового договору. В контексті цієї справи в нормативному регулюванні дії трудового договору на підприємстві, яке опинилось на окупованій території, мають застосовуватись публічно-правові засади, зокрема, що надане суб`єкту (роботодавцю) право є водночас його обов`язком. Якщо ж роботодавець рішення щодо дії трудового договору не прийняв, негативні правові наслідки його бездіяльності не можуть бути покладені на працівника, як на слабкішу сторону трудових відносин. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.05.2025 зробив висновок, що у КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України. Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України. Військова агресія, воєнний стан, окупація території чи обстріли не звільняють роботодавця від обов`язку оплати праці працівників. Якщо роботодавець не вжив належних організаційно-правових заходів щодо працівників, які не могли працювати з незалежних від них причин (зокрема, не оформив простій чи призупинення трудових договорів), такі працівники мають право на отримання середнього заробітку за весь період вимушеного невиконання трудових обов`язків. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.08.2025 у справі № 337/4651/23. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.08.2022 у справі № 560/7496/20 прийшов до переконання, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що між сторонами наявні трудові правовідносини, за якими позивач є працівником підприємства (відповідача); починаючи з січня 2022 року і по час розгляду справи відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач припинив, тимчасово призупинив дію трудового договору із позивачем, враховуючи норми Закону України «Про Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»; відповідачем не спростовані доводи позивача про не нарахування та не виплату йому заробітної плати за вказаний період часу, з огляду на досліджені письмові докази; відповідачем не заперечуються і, відповідно, не спростовані наведені позивачем розрахунки розміру середнього заробітку, розміру заборгованості по заробітній платі (536082грн. 00коп.) та розміру нарахованої індексації (1572грн. 00коп.). Крім того, суд вважає, що позивачем доведені обставини про те, що він вимушено не виконував трудові обов`язки з незалежних від нього причин у зв`язку із збройною агресією РФ, окупацією міста і підприємства, з яким не були припинені (зупинені) трудові відносини сторін, а тому, з урахуванням положень ст. 43 Конституції України та ст. 235 КЗпП України, позивачу підлягає виплата саме середнього заробітку із індексацією. Невжиття роботодавцем належних організаційно-правових заходів з працівниками, які не мали змоги виконувати свої обов`язки з незалежних від них причин, не може бути підставою для позбавлення їх права на отримання оплати праці. Отже, позовні вимоги слід задовольнити, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з січня 2022 року (місяць, з якого не виплачується заробітна плата позивачу) по 18.11.2025 (дата вирішення спору судом) у розмірі 537654 грн. 00 коп., з врахуванням індексації. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 5376 грн. 54 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved