Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до Ємільчинського районного суду Житомирської області з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, при цьому зазначила, що з 05.10.2023 вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Ємільчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 100. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін спільне життя не склалося, у зв`язку з протилежними поглядами на шлюб та сім`ю. Позивач стверджує, що відповідач зловживає алкоголем, не приділяє уваги сім`ї, вчиняє сварки та бійки, що негативно впливає на психологічний стан та розвиток дітей. Сторони більше року проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, втрачено почуття любові, поваги, взаємодопомоги. На думку позивача, шлюб існує лише формально, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, у зв`язку з чим вона наполягає на його розірванні, при цьому зазначила, що шлюб вони розривають вдруге. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в\~судове засідання\~не з`явилася,\~подала до\~суду письмову\~заяву з\~проханням про\~розгляд справи\~за її\~відсутності,\~позовні вимоги\~підтримує в\~повному обсязі. Відповідач у судові засідання 27.10.2025 та 20.11.2025 не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив. Для належного повідомлення відповідача про розгляд вказаної справи, судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , скеровувалась рекомендованою поштовою кореспонденцією судова повістка про виклик до суду та копія ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими документами, в якій відповідачу роз`яснено право, порядок та строк подання відзиву на позовну заяву, та як вбачається із наявного у матеріалах справи поштового конверту, такий повернувся на адресу суду не врученими адресату із зазначенням причини повернення, згідно довідки АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Згідно положення, передбаченого ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Крім того, про час та місце судового розгляду відповідач повідомлявся, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, заяв чи клопотань не надходило. Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 зазначив проте, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 05.10.2023 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Ємільчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 100, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2023 (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.04.2012 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.06.2013 (а.с.8,9). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить частина перша статті 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, а тому на даний час разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують. Така поведінка створила обстановку при якій спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, а тому примирення між сторонами неможливе. Позивач обдумала своє рішення і остаточно визначилася із серйозністю своїх намірів щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. При цьому відповідачем не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивача, викладених нею у позовній заяві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Крім цього, враховуючи положення ст. 113 СК України, згідно з якою особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved