Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 02.10.2025 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.02.2024 ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №79535953, за умовами якого кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (кредит) на погоджений умовами договору строк, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15\~598,05 грн., з них: 6\~664,65 грн. - тіло кредиту, 8\~933,40 грн. - проценти за користування кредитом. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на неї судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 07.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності учасників судового процесу відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 03.02.2024 ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №79535953 (а.с. 8-11) та додаткову угоду до нього від 05.02.2024 (а.с. 6-7), за умовами якого (п. 1) кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума позики - 1 500 грн. (п. 2.1); - дата надання позики - 03.02.2024 (п. 2.3); - дата повернення позики - 03.03.2024 (п. 2.3); - строк позики - 30 днів (п. 2.2); - процентна ставка - 2,5% в день (п. 2.3); - процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 % в день (п. 2.3); - проценти за користування позикою нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором (п. 4). 14.06.2021 ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) уклали договір факторингу №14/06/21 (а.с. 12-15), включно з додатковими угодами до нього №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, №42 від 28.10.2024 (а.с. 16-18), на підставі яких, за твердженням позивача, до фактора перейшло право вимоги за договором позики №79535953 від 03.02.2024 до [PERSON] (акт прийому-передачі реєстру боржників №36 від 28.10.2024, а.с. 19, платіжна інструкція №508 від 31.10.2024, а.с. 20, витяг з реєстру боржників №36 від 28.10.2024, а.с. 21-22). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15\~598,05 грн., з них: 6\~664,65 грн. - тіло кредиту, 8\~933,40 грн. - проценти за користування кредитом (дані позовної заяви, а.с. 2-5, розрахунок заборгованості, а.с. 23-28). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Звернувшись до суду з цим позовом, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» доводило, що набуло на підставі договору факторингу право вимоги за договором позики №79535953 від 03.02.2024, укладеним між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як первісним кредитором (кредитодавцем), та [PERSON] , як боржником (позичальником), за умовами якого відповідач отримала кредит, однак його (кредит) своєчасно не повернула, проценти за користування ним не сплатила, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен був довести обставину надання відповідачу кредиту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц). На підтвердження заявлених підстав позову, вочевидь, і обставини надання (видачі) кредиту, позивач надав кредитний договір №79535953 від 03.02.2024 (а.с. 8-11), додаткову угоду до нього від 05.02.2024 (а.с. 6-7), договір факторингу від 14.06.2021 (а.с. 12-15), додаткові угоди №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, №42 від 28.10.2024 (а.с. 16-18), акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 19), платіжну інструкцію №508 від 31.10.2024 (а.с. 20), витяг з реєстру боржників №36 від 28.10.2024 (а.с. 21-22), розрахунок заборгованості (а.с. 23-28). За результатами дослідження та аналізу цих доказів суд висловлює такі міркування. Щодо кредитного договору, то договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.16.2021 у справі №686/19271/19). Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21). Суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують виконання зобов`язання первісного кредитора щодо надання позичальнику кредиту. Зважаючи на те, що обставини виникнення у ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як первісного кредитора, права вимоги за договором позики №79535953 від 03.02.2024 до [PERSON] не є доведеними, суд не аналізує докази на підтвердження переходу такого права вимоги від первісного кредитора до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (договір факторингу, додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі, платіжні документи тощо). Відтак, підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відповідно за похідними нарахуваннями, зокрема процентами за користування кредитом, відсутні. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: dismissed