Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

19 червня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 74942,45грн за договором кредиту № R01/00330/003752149 від 13 березня 2018 року, укладеним між відповідачкою та ПАТ «Ідея Банк», право вимоги за яким набув позивач. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 13 березня 2018 року відповідачка уклала з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір, за яким отримала на поточні потреби грошові кошти у розмірі 45771,27 грн строком на 38 місяців до 13 травня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору, проте зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідачка належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 13 травня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 67874,53 грн. 16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» уклали договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідачки за кредитним зобов`язанням від 13 березня 2018 року. У подальшому 29 грудня 2023 року за договором факторингу № 29/12-23 ТОВ «ФК «Сонаті» переуступив позивачеві право грошової вимоги за кредитним зобов`язанням відповідачки. У зв`язку з цим позивач просить стягнути із [PERSON] вказану суму заборгованості разом із понесеними судовими витратами, в тому числі і професійну правничу допомогу у розмірі 7200 грн. 02 липня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання 17 листопада 2025 року не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вони повернулися до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася. Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів\~справи встановлено,\~що 13\~березня 2018\~року [PERSON] \~уклала з\~ПАТ «Ідея\~Банк» кредитний\~договір № R01/00330/003752149, за умовами якого відповідачка отримала на поточні потреби грошові кошти у розмірі 45771,27 грн строком на 38 місяців до 13 травня 2021 року зі сплатою щомісячно відсотків за ставкою 34,69 % річних від суми залишку кредиту, у свою чергу відповідачка зобов`язувалася повертати кредит разом із відсотками згідно з графіком платежів (розділ 6 договору). Кредит надається шляхом переказу коштів з позичкового рахунку позичальника на рахунок банку з метою погашення кредитної заборгованості на іншим раніше отриманим позичальником кредитом в цьому ж банку. Кредитний договір був підписаний [PERSON] власноручно. Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Ідея Банк» виконало у повному обсязі, перерахувавши на позичковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 45771,27 грн. Проте [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі відповідно до графіку платежів не виконала, сплативши за весь час лише 32654 грн, у зв`язку з чим станом на 13 травня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 67874,53 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 32237,37 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 35637,16 грн. 16\~листопада 2023\~року АТ\~«Ідея Банк»\~та ТОВ\~«ФК «Сонаті» уклали договір факторингу № 16/11-23, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передає, а ТОВ «ФК «Сонаті» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідачки за кредитним зобов`язанням № R01/00330/003752149 від 13 березня 2018 року за плату та на умовах, визначених договором. 29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» та позивач уклали договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» приймає право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням відповідачки за плату та на умовах, визначених цим договором. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у Реєстрі боржників (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору факторигну. Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним зобов`язанням. На суму\~заборгованості позивач\~нарахував за період з 14 травня 2021 року до 23 лютого 2022 року.інфляційні втрати у розмірі 5472,40 грн та 3 % річних у розмірі 1595,52 грн. Згідно з довідкою-розрахунком ПАТ «Ідея Банк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № R01/00330/003752149 від 13 березня 2018 року станом на 13 травня 2021 року складає 74942,45 грн. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] , уклавши кредитний договір, прийняла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім суми боргу за тілом кредиту та нарахованими процентами, стягнути з відповідачки інфляційні втрати у розмірі 5472,40 грн та 3 % річних у розмірі 1595,52 грн, що нараховані за період з 14 травня 2021 року до 23 лютого 2022 року. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних є законними та заявлений їх розмір відповідає вимогам закону. Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог на суму 74942,45 грн, так як фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. З боку відповідачки суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, складений між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС, акт приймання-передачі наданих послуг № 5 від 05 травня 2025 року на суму 7200 грн стосовно боржниці [PERSON] , з яких проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви 6000 грн. Ураховуючи вказані норми, нескладність справи, розгляд якої здійснено судом в порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у розмірі 5000 грн. При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №922/445/19. Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved