Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Луцький відділ ДРАЦС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ), про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував в шлюбі з відповідачем з 16.11.2018 року по 12.12.2022 року. Від спільного сімейного життя сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . В актових записах про народження дітей позивач записаний батьком. 16.09.2024 року судовим наказом у справі № 161/16947/24 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку щомісячно. Вказує на те, що під час чергової словесної суперечки з відповідачем, колишня дружина повідомила йому, що дитина не його і він не являється біологічним батьком. Для того, щоб спростувати всі сумніви, позивач неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією добровільно провести тест на батьківство, який він сам погоджувався замовити і оплатити, одна колишня дружина ігнорувала будь-які спроби провести даний тест, та перешкоджає йому зустрічам з дітьми. У зв`язку з не бажанням відповідача проходити тест на батьківство добровільно, у позивача є всі підстави вважати, що він не є біологічним батьком дитини. Просить суд, виключити відомості про [PERSON] , [INFO] як батька дитини [PERSON] , [INFO] з актового запису про народження № 2553 від 02.12.2020 року, складеного Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] за судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.09.2024 року у справі № 161/16947/24. Ухвалою суду від 29.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 04.03.2025 року призначено судово-генетичну експертизу у справі. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 11.08.2025 року поновлено підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.09.2025 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. До початку підготовчого засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Представник третьої особи до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні питання покладається на думку суду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15-16). В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). Відповідно до свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьком дитини записано [PERSON] та матір`ю - [PERSON] (а.с. 14). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.69). Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Kalacheva v. Russia, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року в справі № 399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 та ряді інших. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Ухвалою суду від 04.03.2025 року у даній справі було задоволено клопотання представника позивача та призначено судово-генетичну експертизу у справі, проведення якої доручено експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.62). Однак, згідно повідомлення експерта № СЕ-19/103-25/4207-БД від 04.07.2025 року зазначена ухвала не була виконана та повернута експертною установою без виконання, оскільки, для відбору зразків букального епітелію до експертної установи з`явився лише позивач [PERSON] , а відповідач з дитиною не з`являлися, відтак відбір порівняльних зразків евищезазначених осіб не проводився (а.с.104-105). Відповідно до ст. 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом встановлено, що відповідач, яка була достовірно обізнана про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи, не з`явилась для забору біологічних зразків, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Відтак, не з`явлення [PERSON] до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи, суд розцінює це як ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі, що свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача. При застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд ураховує висновки щодо застосування норми статті 109 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 та від 25 серпня 2020 року № 478/690/18 про те, що «тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ»; «у разі не доведення відповідачем наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом з дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується». Оскільки відповідач ухилилась від проведення експертного дослідження, суд,

Outcome: approved