Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

05.05.2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Справу передано у провадження судді Дурач О.А. 20.06.2025 р. 23.06.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 24.09.2025 р. справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] з листопада 2023 року перебуває у фактичних відносинах з [PERSON] , з якою спільно проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , та ведуть спільне господарство. Від даних відносин у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] . Однак, [PERSON] в момент зачаття та народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, а саме з відповідачем [PERSON] , а тому актовому записі №39 від 21 березня 2025 року про народження дитини батьком зазначений [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 122 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). 20 листопада 2019 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис №3247. З червня 2021 року [PERSON] та [PERSON] разом не проживають. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року у справі 148/720/25 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На підтвердження факту споріднення з дитиною [PERSON] , позивач надає Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження для суду від 18.04.2025 №47512, проведений в медико-генетичному центрі "МАМА РАРА", з якого вбачається, що ймовірність батьківства [PERSON] , [INFO] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] складає 99,9999999% . Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису № 39 від 21 березня 2025 року, складеного Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а саме: - виключити відомості про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] ; - вказати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , громадянина України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; - змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судове засідання сторони та третя особа не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, позивач, представник позивача надали заяву, згідно якої просять розгляд справи проводити за їх відсутністю, позовні вимоги позивач підтримує. Від третьої особи органу РАЦС нпдійшла заява про рогляд справи за їх відсутності та прийняття ріення в межах закону. Третя особа, [PERSON] , повідомлялась рекомендованим листом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується її підписом на повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідач [PERSON] також повідомлявся рекомендованими листами про дату, час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання, вказані листи повернуто у зв`язку з відсутністю адресата. Суд вважає належним чином повідомленим відповідача про дату, час та місце розгляду справи та звертає увагу, що неявка третьої особи [PERSON] та відповідача є повторною, докази на підтвердження поважності причин неявки до суду, клопотання про відкладення розгляду справи не надані. Суд вважає можливим розглянути дане провадження за відсутністю позивача, його представника, представника третьої особи на підставі поданих ними заяв, та без участі третьої особи [PERSON] , відповідача [PERSON] відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Матеріали справи містять достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Згідно зі ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Аналіз наведених норм свідчить, що у сімейному законодавстві України втілена презумпція шлюбного походження дитини, яка полягає в тому, що дитина, яка зачата і народжена або лише народжена у шлюбі, походить від подружжя, що перебуває в цьому шлюбі. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Згідно п.6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Верховний Суд звертає увагу, що передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації»). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства (Постанов Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 202/5601/18 (провадження № 61-18654св20)). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 р. у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved