Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

04.09.2025 р. до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його заборгованість за договором позики № 1912000042 від 05.12.2019 року у розмірі 45 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання зобов`язань. Ухвалою суду від 09.09.2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 61). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачам направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї, які повернуті до суду з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.65, 66). Відповідачі заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направили. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до т.в.о. президента АТ "Укртрансгаз" з заявою про надання цільової безвітсоткової позики (а.с. 20-21). Протоколом № 2-п засідання комісії з питань надання працівникам безвітсоткових позик від 20.11.2019 р., доручено соціальному розвитку департаменту з загальних та соціальних питань підготвувати проект наказу про надання безвітсоткових позик працівникам апарату АТ "Укртрансгаз", працівникам філії "Оператор газотранспортної системи України" (а.с.22-28). 28.11.2019 р. видано наказ № 97-м про надання безвітсоткових позик працівникам апарату АТ "Укртрансгаз", працівникам філії "Оператор газотранспортної системи України", в тому числі [PERSON] (а.с. 29-30). 05.12.2019 р. мід АТ "Укртрансгаз" та відповідачами було укладено договір позики №1912000042 (а.с. 35-37), відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем перед АТ "Укртрансгаз" за [PERSON] . Згідно п. 2.1 вказаного договору розмір позики становить 300 000,00 грн. Згідно п. 4.1 вказаного договору строк позики 120 місяців. Згідно п. 5.1 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики, щаначеної в п. 2.1 договору, у сирок встановлений п. 4.1 цього договору, шляхом щомісячних відрахувань грошових коштів із заробітної плати або внесення ним гроршових коштів на поточний рахунок позикодавця в строки і в розмірах встановлених у графіку. Згідно п. 5.2 договору у разі розірвання трудового договору з іціціативи позичальника або позикодавця, позичальник зобов`язаний достроково погасити залишок позики у строк, не пізніше дня розірваннчя трудового договору. Відповідно до п. 6.1 договору сторони домовилися, що способом забезхпечення позики є порука поручителя. Поручитель відповідає за неповернення позичальником грошових коштів у розмірі та строки передбачені п. 5.1 та 5.2 вказаного договору (п. 6.2 договору). Згідно п. 6.4 договору сторони домовились про те, що поручитель буде нести солідарну відповідальність перед позикодавцем. Товариство свої зобов`язання за договором виконало та надало кредитні кошти в розмірі 300 000,00 грн (а.с. 38). Наказом № 809-к від 12.12.2023 р. [PERSON] було звільнено з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41). Позивач звертався до відповідачів з вимогою про повернення коштів за договором позики (а.с. 42-50). Згідно з наданим розрахунком заборгованість відповідачів за договором становить 45 000,00 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості відповідача по виконанню договору становить 45 000,00 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь АТ "Укртрансгаз". Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з кожного в розмірі 1514,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved