Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надання послуг опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2021 року в сумі 32176 грн. 31 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] . Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідачів нарахований індекс інфляції в розмірі 1817 грн. 79 коп., 3 % річних в сумі 727 грн. 49 коп. та судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 642/1135/22 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати у спрощеному провадженні з викликом сторін. 27 вересня 2023 року судом було проведено заочний розгляд справи та постановлено заочне рішення. Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року за заявою відповідача [PERSON] вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзиву на позов відповідачі не надали. Інших заяв по суті справи сторони суду не подавали. В судове засідання представник позивача не з`явився. У матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник Палагіна Ю.В. в судове засідання не з`явились. При цьому представник відповідача звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась повторно. При цьому відповідач звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке направлено на електронну пошту суду. При цьому вказане клопотання відповідачем надіслано не в повному обсязі. Але у тій частині, яка отримана судом, вбачається, що відповідач не має можливості з`явитися до суду у зв`язку з перебуванням за межами України, а саме у Королівстві Бельгія. А її представник [PERSON] не може з`явитися в засідання, оскільки з 18.11.2025 утримується в [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України с торона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Як зазначила відповідач [PERSON] , 28 серпня 2025 року нею видана довіреність на ім`я [PERSON] з метою представництва її інтересів в суді. Але з часу видачі відповідачем цієї довіреності (28 серпня 2025 року) і до дня розгляду справи судом (20 листопада 2025 року) [PERSON] до суду не з`являвся, документів, які підтверджують його повноваження як представника відповідача, до матеріалів справи не подав, тобто в справу не вступив. Відповідачем долучено до її клопотання копію документа, викладеного іноземною мовою, але не додано перекладу цього документа українською мовою, завіреного в нотаріальному порядку. Таким чином, на час розгляду справи повноваження представника відповідача належним чином не підтверджено. За таких обставин, враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] як співвласник квартири за адресою: [ADDRESS] є споживачем послуг з теплопостачання централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються позивачем за цією адресою. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.10.2025 №447549914, підтверджується, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 136). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Тому проживання відповідача [PERSON] за межами України не впливає на зміст її права власності. Як передбачено ч. 1, 2. 4 ст. 319 ЦК України, в ласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Як встановлено судом, в даних правовідносинах одна сторона - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" надавала другій стороні - [PERSON] як споживачу послуг за адресою: [ADDRESS] послуги з теплопостачання опалення та підігріву води, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась та частково оплатила. Крім того, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . При цьому доказів її не проживання за вказаною адресою відповідач суду не надала. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є співвласником зазначеної квартири, та за цією адресою не зареєстровано її місце проживання. Докази її проживання у квартирі без реєстрації наявними у справі доказами не підтверджується. Відповідно, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] є споживачем послуг, які надає Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть\~солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як передбачено п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мала оплачувати одержані нею послуги згідно затверджених тарифів. Як встановлено судом, відповідач у період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2021 року отримані послуги в повному обсязі не оплачувала. У зв`язку з цим за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2021 року виникла заборгованість в сумі 32176 грн. 31 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до затверджених тарифів. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Станом на 31 грудня 2021 року борг відповідача за послуги теплопостачання становить 32176 грн. 31 коп., інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг 1817 грн. 79 коп., 3% річних - 727 грн. 49 коп. (а.с. 3-4, 7). Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності, на що відповідач [PERSON] посилалася у своїх заявах на адресу суду, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з даним позовом 10 лютого 2022 року. У своїх позовних вимогах позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2021 року. Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як підтверджується відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, споживачами декілька разів здійснювались платежі у розмірі більшому, ніж нарахований місячний платіж, відповідно сума платежу, що перевищує нарахування за місяць, йшла на оплату заборгованості. Вказані дії є такими, що свідчать про визнання боргу за попередній період, та згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України переривають перебіг строку позовної давності, після чого його перебіг розпочинався заново. Такі платежі здійснювались: у травні 2017 року сплачено 500 грн, в той час як нараховано за попередній місяць 40,53 грн, за поточний місяць 0,00 грн; у травні 2019 року сплачено 800 грн, в той час як нараховано за попередній місяць 238,65 грн, за поточний місяць 0,00 грн; у червні 2019 року сплачено 500 грн, в той час як нараховано за попередній місяць 0,00 грн, за поточний місяць 0,00 грн; у грудні 2019 року сплачено 3401,14 грн, в той час як нараховано за попередній місяць 2290,08 грн, за поточний місяць 2004,62 грн; у січні 2020 року сплачено 2060,98 грн, в той час як нараховано за попередній місяць 2004,62 грн, за поточний місяць 1336,22 грн; у лютому 2020 року сплачено 2060,98 грн, в той час як нараховано за попередній місяць 1336,22 грн, за поточний місяць 1179,14 грн. Кожним із вказаних платежів переривався перебіг строку позовної давності, після чого починався заново. Тому у лютому 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Підстави для застосування давності у даному спорі відсутні. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] , яка є співвласником, проживає та/або зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 32176 грн. 31 коп., компенсації інфляційних втрат підприємства у розмірі 1817 грн. 79 коп. та 3% річних в розмірі 727 грн. 49 коп. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що вона є споживачем послуг, наданих за вказаною адресою. У зв`язку з задоволенням відносно неї позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 2481 грн. 00 коп. на відшкодування понесених судових витрат. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved