Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АБЕКОР» ( далі- Банк, ТОВ «ФК«АБЕКОР») звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 10752,00 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати за відправку документів відповідачу в розмірі 45,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 29.12.2024 року між сторонами за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи уклали електронний кредитний договір «63168LP», відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн, строком на 80 днів, з кінцевим терміном повернення до 18.03.2025 року. 25.12.2024 року між сторонами за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи уклали електронний кредитний договір «1311257», відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн, строком на 80 днів, з кінцевим терміном повернення до 14.03.2025 року. Договора підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, разом з позовом надав до суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не сповістила, у встановлений судом строк відзиву на позов не надала. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29.12.2024 року між сторонами за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи уклали електронний кредитний договір «63168LP», відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн, строком на 80 днів, з кінцевим терміном повернення до 18.03.2025 року. 25.12.2024 року між сторонами за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи уклали електронний кредитний договір «1311257», відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн, строком на 80 днів, з кінцевим терміном повернення до 14.03.2025 року. Договора підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір між сторонами було укладено за правилами ч.2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Таким чином, підписавши кредитний договір, позичальник підтвердив, що вивчив умови фінансового кредиту та правила кредитування позивачем, а їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки договору йому зрозумілі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредиту та в подальшому прийняв надані Товариством грошові кошти. Відтак укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача. Отже, відповідачка була вільною в укладанні кредитного договору та була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та іншими платежами, з чим погодилася, підписавши кредитні документи. Своїми діями [PERSON] погодилася з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами. Тому позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 2 422,40 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат за відправку документів у розмірі 45,00 грн, суд дійшов до наступного висновку. Пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення процесуальних документів відповідачці, позивачем надано суду копії описів вкладення до цінних листів, поштових накладних, фіскальних чеків оплати поштових відправлень на суму 45,00 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поштові витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 45,00 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим є підстави для їх стягнення з позивачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор». На підставі викладеного та

Outcome: approved