Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Старовижівської селищної ради просить позбавити батьківських прав [PERSON] . На обґрунтування позову зазначає, що відповідачка є матір`ю трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. 23.06.2017 р. прийняте розпорядження про негайне відібрання дітей та влаштовано дітей до КУ «Волинський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей». 26.06.2017 орган опіки звернувся з позовом про позбавлення батьківських прав батьків дітей. Рішенням Старовижівського районного суду від 08.12.2017 р. батько дітей [PERSON] позбавлений батьківських прав, щодо матері - [PERSON] ухвалене рішення про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. На підставі розпорядження голови Старовижівської РДА від 20.03.2018 дітей влаштовано до прийомної сім`ї. За період проживання в прийомній сім`ї мати дітей рідко відвідувала їх, матеріальної допомоги не надавала. За місцем реєстрації відповідачка не проживає, місце проживання її невідоме. Відповідачка працює в КП «Ковельські парки» з 23.07.2023 прибиральницею територій. Ухиляється від сплати аліментів, згідно з довідкою ВДВС має заборгованість зі сплати аліментів понад три роки. До служби в справах дітей відповідачка з заявою про повернення дітей не зверталась. На засідання органу опіки по розгляду питання про доцільність позбавлення її батьківських прав не прибула, при попередньому спілкуванні повідомила, що не зможе дітей доглядати та забезпечувати їм належні умови проживання. На думку позивача, відповідачка нехтує батьківськими обов`язками, що принижує гідність дітей. Неповнолітні діти надали заяви про те, що не бажають повертатись проживати до матері. Вказані факти, на думку позивача, підтверджують винну поведінку відповідачки, а саме те, що вона не піклується про фізичний та духовний розвиток синів, не виявляє інтересу до їх життя, не спілкується з дітьми в обсязі, достатньому для їх самоусвідомлення. Ухвалою суду від 10.04.2025 р. відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 14.05.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, в порядку ст. 130 ЦПК, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст. 280 ЦПК). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним в позові, підтримала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Вважає позовні вимоги обґрунтованими. Додатково пояснила, що ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків полягає у тому, що вона з моменту ухвалення рішення про відібрання дітей не усунула тих обставин, що стали підставою для відібрання дітей, а повинна була змінити свою поведінку та умови для виховання дітей, рідко провідувала за час проживання в прийомній сім`ї, не має коштів на дітей. У телефонній розмові повідомила орган опіки, що винаймає житло, отримує невелику заробітну плату, коштів ледь вистачає, повідомила, що не буде забирати дітей, бо в прийомній сім`ї їм буде краще, ніж з нею. Відповідачка негативно характеризується за місцем праці, а на час судового розгляду звільнена з роботи. На засідання органу опіки вона не з`явилась, що свідчить про те, що її не цікавить доля дітей. Той факт, що відповідачка не з`явилась до суду теж це підтверджує. Відсутність рішення про позбавлення батьківських прав, позбавляє дітей можливості бути усиновленими і мати сім`ю. Тому вважає, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересах дітей. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, думку неповнолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. З матеріалів справи встановлено, що відповідачка є матір`ю трьох дітей [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08.01.2017 батько дітей [PERSON] позбавлений батьківських прав, а щодо матері [PERSON] ухвалено рішення про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та попереджено про необхідність змінити ставлення до дітей. Розпорядженням від 03.01.2018 № 8 Старовижівської РДА [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням від 20.03.2018 № 167 Старовижівської РДА [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], влаштовано у прийомну сім`ю, як дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з повідомленням Старовижівської селищної ради відповідач зареєстрована по [ADDRESS] (арк.спр.28). Згідно з ч.1 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Ст.164 СК України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав. Так, згідно з п.2 ч.1 цієї статті, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Суд не встановив підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Свідок [PERSON] пояснила, що є працівником КЗ «Центр надання соціальних послуг Старовижівської селищної ради» та працює з дітьми близько п`яти років. Під час зустрічі чи телефонної бесіди діти називають матір`ю прийомну маму, не можуть згадати коли спілкувались зі своєю біологічною матір`ю, зі слів прийомної матері та дітей вони не спілкуються з матір`ю. До прийомної сім`ї діти поступили занедбані і не доглянуті, а проживання в прийомній сім`ї на них вплинуло позитивно. Вважає, що відповідачка нічого не намагається зробити, щоб повернути дітей. Відповідачки вона особисто не бачила жодного разу. Щодо періодичності спілкування дітей з матір`ю інші вказані нижче свідки дали інші пояснення. Свідок [PERSON] дала пояснення про те, що діти перебувають з 2017 року в її прийомній сім`ї. На момент влаштування діти могли нецензурно висловлюватись, а на даний час вже цього не роблять, [PERSON] має гени свого батька. З матір`ю усі троє дітей спілкуються по телефону, вона їх провідує раз в рік, привозила дітям гостинці, її поведінка при спілкуванні з дітьми нормальна вона любить усіх синів. Діти розуміють, що мати не має куди їх забрати, адже їх батько спалив їхній будинок. Денис кілька днів гостював у матері, коли вступав в навчальний заклад. Зі слів відповідачки знає, що її життя з чоловіком було не легким, останній бив її, також чоловік спалив їхній будинок. Зі слів відповідачки вона була впевнена, що вже позбавлена батьківських прав, поки їй не показали документи. Окрім того, казала, що [PERSON] вона зможе забрати до себе, але усіх трьох дітей не зможе утримувати фінансово, має малу зарплату. Сини мають можливість до відповідачки телефонувати, вона також їм телефонує, вітає зі святами, питала як їхнє здоров`я. Свідок [PERSON] дав пояснення про те, що відповідачка за час проживання дітей в їхній прийомній сім`ї навідувала їх близько 5-6 разів. Діти люблять коли мама приїжджає, діти їй також телефонують. Відповідачка не має свого житла, винаймає житло, бо чоловік спалив будинок. Він особисто бачив, що цей будинок не придатний для відбудови. Повідомив, що вона з радістю їх би забрала і діти теж з радістю б пішли до матері, однак відповідачка не має куди забрати дітей. [PERSON] був в матері кілька днів, пам`ятає, що відповідачка приїжджала на «1 вересня, на лінійку» в школу до [PERSON] . Відповідачка щоразу по телефону питає як здоров`я дітей. На виконання положень ст. 171 СК України суд заслухав думки неповнолітніх дітей. Неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що знає яка справа розглядається, бажає проживати в прийомній сімї, оскільки мама мало заробляє, винаймає житло, оплачує комунальні послуги, а тому їй не вистачає коштів, щоб їх з братами утримувати. Неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що мама приїжджає до них, але рідко, він з мамою також спілкується по телефону, однак можна б було і частіше. Не пам`ятає коли мама останній раз приїжджала і про що вони говорили. Яка справа розглядається йому відомо, може повідомити, що мамі немає куди їх забрати, бо вона винаймає житло, заробляє мало. Якби її фінансовий стан змінився, то звісно, що хотів би проживати з мамою. Неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що йому відомо яка справа розглядається. Знає, що мама не може їх забезпечити матеріально, бо вона не має де жити, і їй не вистачає коштів на те, щоб наймати житло і оплачувати комунальні послуги. Мама не має будівлі на них усіх. З мамою стосунки добрі, з братами також. Хотів би спілкуватись з матір`ю більше, а якщо б мама заробляла достатньо коштів, то бажає жити разом з братами і мамою. Суд відхиляє доводи позивача з таких підстав. Суд не бере до уваги надані як докази письмові заяви неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в яких кожен з них написав, що проживає в прийомній сім`ї [PERSON] і до своєї матері не хочуть повертатись жити, хочуть жити в прийомній сім`ї. Надаючи оцінку цим заявам, суд звертає увагу, що текст всіх заяв є ідентичним за змістом. Зі слів представника органу опіки ці заяви усі троє дітей писали одночасно, зміст заяв дітям диктували. Суд не приймає до уваги ці заяви як доказ ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків також і з тих підстав, що в них не викладено причини, через які діти не бажають проживати з мамою. Так, у судовому засіданні діти пояснили, що саме матеріально побутові умови матері є причиною того, що вона їх не може забрати до себе, адже не має фінансової можливості, оскільки мало заробляє, тому вони краще забезпечені в прийомній сім`ї (арк.спр.6,7,8). Згідно з листом Ковельського відділу ДВС від 27.02.2025 р. № 270025/8 за виконавчими листами № 17/18 від 05.06.2018, № 18/18 від 05.06.2018, № 19/18 від 05.06.2018, наявна заборгованість зі сплати аліментів понад три роки. Точна сума заборгованості буде розрахована після надходження інформації про отримані доходи боржником з 2019 р. Щодо вказаної у листі інформації, суд враховує, що прізвище боржника в ній не вказане, копії виконавчих листів до позову не надані, що позбавляє ідентифікувати особу. Суд також звертає увагу, що суду не надано інформації про точну суму заборгованості, з неї також не встановлено, чи сплачувалась відповідачкою будь яка сума аліментів, і не можливо встановити чи проводились стягнення аліментів, починаючи з 2019 р. Представник позивача на запитання суду повідомила, що не володіє такою інформацією. Доказів чи притягалась відповідачка до адміністративної чи кримінальної відповідальності суду, не надано. Тому доводи про те, що відповідачка ухиляється від сплати аліментів є необґрунтовані. Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 164 СК України встановлено перелік підстав, за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав (арк. спр.13). Відтак, суд критично оцінює вказаний доказ. Як доказ суду надано акт обстеження умов проживання від 25.02.2025 р., згідно з яким в прийомній сім`ї дітям створені належні умови проживання. Однак, вказаним актом не доводиться факт ухилення відповідачки від обов`язків по вихованню дітей (арк. спр.9). Також не доводиться цей факт, і листом КП «Ковельські парки» від 06.012025 № 4 на адресу Служби в справах дітей Старовижівської селищної ради з проханням повідомити про те чи повернуті [PERSON] її діти, що були відібрані за рішенням суду, оскільки не доводить обставин, що є предметом доказування в цій справі (арк. спр.14). Надана суду характеристика відповідачки за місцем її попереднього працевлаштування, містить інформацію про виконання відповідачкою посадових обов`язків та її поведінку в колективі, однак не підтверджує обставин справи, а саме факту, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей (арк. спр.54). Згідно з інформацією Смолярівського ліцею відповідачка за період навчання її дітей в ліцеї (2018-2025рр) жодного разу не зверталась по питанню навчання і не цікавилась їх виховання. Вказаний факт, з огляду на встановленні судом обставини та показання свідків, не є безумовною підставою для її позбавлення батьківських прав. Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Суду надано висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому селищної ради від 27.03.2025 р. № 37, про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] (арк. спр.24). Висновок органу опіки /далі - Висновок/ обґрунтований тим, що відповідачка рідко провідує дітей, не надавала матеріальної допомоги на утримання дітей, ухиляється від сплати аліментів, до служби в справах дітей з питанням про повернення дітей не зверталась, дала згоду на надання висновку щодо її позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що не в змозі забезпечити їм належні умови та доглядати за ними. Взято до уваги письмові пояснення дітей. Проте, суд не може погодитись з даним Висновком. Висновок суперечить обставинам, встановленим у судовому засіданні про періодичне (хоча і короткотривале) спілкування відповідачки з дітьми, в тому числі по телефону. Також не доведено належними та допустимими доказами факт, на який посилається позивач в висновку, а саме: ухилення відповідачки від сплати аліментів (вироків, постанов суду про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності відповідачки не надано). Щодо письмових заяв дітей, на які є посилання у Висновку, то їх суд оцінює критично і оцінку їм, як доказам, надано судом вище. Щодо доводів позову та Висновку про те, що відповідачка повідомила, що не зможе дітей доглядати та забезпечувати їм належні умови проживання, то органом опіки не надано оцінку тим обставинам, з яких саме причин відповідач не може це робити, з огляду на те, що як встановлено, відповідачка власного житла не має, будинок, у якому вона зареєстрована, знищений внаслідок пожежі, тому вона винаймає житло, працює прибиральницею. Отже, в суду є підстави вважати, що позиція відповідачки про неможливість відповідачки утримувати дітей пов`язана не з ухиленням відповідачки від вихованням дітей, а з об`єктивними обставинами. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують обов`язки по вихованню дитини. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини слід врахувати рішення Європейського Суду з прав людини у справі Савіни проти України, де зазначено, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Незважаючи на те, що відповідачка в даний час не проживає з дітьми, не в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки стосовно дітей, проте, встановлено, що таке виконання батьківських обов`язків зумовлене тим, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає, оскільки будинок знищений внаслідок пожежі, тому винаймає житло в м. Ковелі, де працювала до 01.09.2025 р. Також, і прийомні батьки, і діти підтвердили, що відповідачка не може забрати дітей через ці обставини та її майнове становище. Однак неповнолітні діти та свідки пояснили суду, що відповідачка все ж телефонує до дітей та цікавиться їхніми справами, хоч і не часто, та не в обсязі, в якому це є необхідне для виховання дітей. За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки є передчасним. Як роз`яснено в п.18 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи з викладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить висновку, що відповідачку не слід позбавляти батьківських прав, а доцільним є попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. До того ж, допитавши свідків та заслухавши думку дітей, було встановлено, що матір періодично контактує з дітьми. Тобто, не доведено, що матір ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не довів належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в позовних вимогах. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду надано не було, тому в позові необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 19, 121, 141, 150, 157, 164, 171 СК України та

Outcome: dismissed