Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3246410, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору. Крім цього, 28.06.2023, 04.07.2023, 11.07.2023, 18.07.2023, 26.07.2023, між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додаткові договори до договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022. В подальшому, 13.09.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №ККЛУ-13092023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача. Відповідач в зазначені строки умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені строки не повернув, а відтак позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. На підставі наведеного вище, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 34511,50 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.01.2025 вказану цивільну справу передано до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.09.2025 зазначена цивільна справа визначена судді Сенюті В.О. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 12.09.2025 на виконання вказаної ухвали суду, представником позивача вказані недоліки усунуті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.09.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.10.2022 ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 3246410. Відповідно до умов договору відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок (банківська картка), вказаний у заяві-анкеті, надано кредиту розмірі 5000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с.29). Позивач виконав належним чином умови договору, проте відповідач взяті зобов`язання не виконує. Згідно п.1.3 кредит надається строком на 360 днів, процентною ставкою 1,99 % на день за користування кредитом. Крім цього, 28.06.2023, 04.07.2023, 11.07.2023, 18.07.2023, 26.07.2023, між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаткові договори до Договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022. Відповідно до п.п. 2., 3. додаткового договору від 28.06.2023, до договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022, Клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн у термін до 01.07.2023, а Товариство звільняє Клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн. Відповідно до п.п. 2., 3. додаткового договору від 04.07.2023, до договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022. Клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн. у термін до 07.07.2023, а Товариство звільняє Клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн. Відповідно до п.п. 2., 3. додаткового договору від 11.07.2023, до договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022. Клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн до 17.07.2023, а Товариство звільняє Клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн. Відповідно до п.п. 2., 3. додаткового договору від 18.07.2023, до Договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022. Клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 1500,00 грн. у термін до 24.07.2023, а Товариство звільняє Клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за Договором у сумі 3500,00 грн. Відповідно до п.п. 2., 3. додаткового договору від 26.07.2023, до Договору № 3246410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.10.2022 року, Клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн. у термін до 01.08.2023, а Товариство звільняє Клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за Договором у сумі 2500,00 грн. Відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору у встановлений строк. Станом на дату звернення до суду з позовом позивач нарахував відповідачу 5,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29511,50 грн. - заборгованість за відсотками. 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №ККЛУ-13092023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором від 30.10.2022, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с.42-46). 26.11.2024 позивач направив відповідачу претензію, у якій повідомлено про прострочення сплати кредиту(а.с.47). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги), а згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з вимогами чинного законодавства зміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь якій стадії процесу. Отже, виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Отже, підписання договору електронним підписом, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.202 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору, то за ним обліковується прострочена заборгованість за кредитом на загальну суму 34511,50 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5000,00 грн.; простроченої заборгованість за сумою відсотків - 29511,50 грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданим до суду розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунка за Кредитним договором. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований, суду не надано своїх розрахунків погашення заборгованості які б свою чергу мали противагу розрахункам позивача. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання вимог договору. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved