Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Цуцман Н.Я. 06.05.2025 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився [INFO] в с.Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, у свідоцтві про його народження батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Паспорт громадянина України [PERSON] не отримував, був документований лише паспортом громадянина колишнього СРСР, який втрачено. Факт його проживання станом на 1991 рік на території с.Митрофанівка Кропивницького (Новгородківського) району Кіровоградської області підтверджується відповідними записами погосподарської книги за 1983-1995 роки. Також у 1989-1995 роках він працював в колгоспі імені Ілліча Митрофанівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, про що свідчать архівні трудові довідки. З 21.12.2024 [PERSON] перебував у КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка», яка листом звернулася до Знам`янського районного відділу УДМС України в Кіровоградській області з проханням провести перевірку реєстрації даного громадянина та вчинити відповідні дії для поновлення документів або створення нових для [PERSON] . У відповідь на вказаний лист [PERSON] рекомендовано звернутися до суду та підтвердити факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року, оскільки паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий 30.01.1990 Новгородківським РВВС на ім`я [PERSON] , втрачений, зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку він не значиться, тому підтвердити його особу не є можливим. В судове засідання заявник не з`явився, однак його представник адвокат Цуцман Н.Я. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні, що відбулося за часом раніше, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] в с.Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, про що 01.08.1973 Митрофанівською сільською радою Новгородківського району Кіровоградської області складено відповідний актовий запис №18 та Пересипським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 24.04.2025 видано повторне Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У актовому записі про народження заявника його прізвище, ім`я та по батькові зазначені як [PERSON] , батьками записані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з даними погосподарських книг Митрофанівської сільської ради народних депутатів Новгородківського району Кіровоградської області за 1983-2000 роки, заявник у вказаний період, в тому числі і станом на 1991 рік, проживав разом з матір`ю та сестрою в с.Митрофанівка Новгородківського (нині Кропивницького) району Кіровоградської області. Крім того, в період з березня 1989 року до листопада 1995 року, в тому числі і в 1991 році, заявник працював в ПСП «Митрофанівське» Митрофанівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, що підтверджується архівною довідкою, виданою 04.04.2025 за №03-15/131 трудовим архівом Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області. Також заявнику було присвоєно РНОКПП [NUMBER] , про що свідчить відповідне повідомлення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 19.03.2025. На звернення директора КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» до Знам`янського районного відділу УДМС України в Кіровоградській області, та звернення представника [PERSON] до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо вирішення питання про поновлення документів або створення нових для [PERSON] , листами від 27.02.2025 та 24.03.2025 роз`яснено, що оформлення та видача паспорта [PERSON] можливе лише після надання ним відповідних документів, перелік яких визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.03.2001. В свою чергу, підтвердити факт реєстрації [PERSON] та його батьків станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 документально неможливо, тому документувати його паспортом громадянина України не представляється можливим. В цьому листі також зазначено про втрату [PERSON] паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданого 30.01.1990 Новгородківським РВВС. Як встановлено судом, заявник дійсно на підставі свідоцтва про народження 30.01.1990 отримував паспорт серії [NUMBER] , що підтверджується копією заяви про видачу паспорта форми 1. Також судом встановлено, що заявник був засуджений вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06.03.2014 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Вирішуючи заявлені вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Наведений у ч.1 ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним, оскільки, як передбачено ч.2 вказаної норми, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки. Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України, але через неможливість документального підтвердження не може бути реалізованим. Мета дозволяє визначити коло заінтересованих осіб, а також докази, які мають бути досліджені під час судового розгляду справи. Отже, сутність справ окремого провадження полягає у підтвердженні судом наявності чи відсутності певних юридичних фактів (станів), що є умовами здійснення прав і реалізації інтересів осіб або підставами для їх обмеження. Тому суд лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Зі змісту заяви [PERSON] слідує, що метою встановлення факту його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи за станом на 13 листопада 1991 року, є встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України, необхідно застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 №215. Стаття 3 Закону України «Про громадянство України» встановлює належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави. З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України №215 від 27.03.2001 постановлено, зокрема, затвердити Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215). Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Згідно з п.7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Отже, встановлення юридичного факту про те, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) особа постійно проживала на території України, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991 №1636-ХІІ - 13.11.1991. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991 для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі ст.293 ЦПК України та ст.3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпунктів «а», «б» п.7 Порядку №215 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Одним з документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» п.8 Порядку). Тобто, в таких випадках одним з необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Пунктом 44 Порядку №215 визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку №215 для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Так, під час розгляду цієї справи судом встановлено, що заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України станом на 24.08.1991 в с.Митрофанівка Кропивницького (Новгородківського) району Кіровоградської області, зокрема документи щодо його народження, праці, погосподарського обліку, відомості щодо отримання паспорту громадянина колишнього СРСР. При цьому, даних про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Беручи до уваги встановлені судом обставини, достовірність яких заінтересованою особою не оспорювалася, суд констатує, що наявні у справі письмові докази в своїй сукупності безсумнівно підтверджують факт постійного проживання заявника на території України за станом на 24.08.1991, тому такі обставини судом вважаються доведеними. При цьому, встановлення юридичного факту, який є предметом цього судового розгляду, для заявника має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки та надає заявнику можливість в повній мірі реалізувати свою правосуб`єктність та права, як громадянина України. З огляду на викладене, вимоги заявника є обґрунтованими і доведеними, на підставі чого суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення таких вимог. Згідно з ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що ухвалою суду від 09.05.2025 заявника звільнено від сплати судового збору за подання цієї заяви, тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved