Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У своїй позовній заяві просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 12 845, 98 грн. та витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Свій позов обґрунтовують тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» надає власникам житлових та нежитлових приміщень послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, зокрема буд. [ADDRESS] . [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] своєчасно надані йому послуги не оплачував, унаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій в сумі 12 845, 98 грн. Тому Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача подав в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подавав. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс», як обслуговуюча організація житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] надає власникам житлових та нежитлових приміщень послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до акту приймання-передачі житлових будинків від 01.03.2010р. Багатоквартирний житловий будинок за адресою [ADDRESS] був прийнятий в обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс», актом від 01.03.2010 р. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс», є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення належних умов проживання та наданням споживачам послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за адресою: [ADDRESS] Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» було укладено договір на: постачання електричної енергії з ТОВ «Київські енергетичні послуги», договір № 3126139В від 17.12.2018р.; надання послуг із вивезення, розміщення та знешкодження твердих побутових відходів, ПП «Спецкомунтехніка» договір N? 343/22 від 31.12.2021р.; на проведення робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «ВІЕС ЛІФІ» N? 28 від 01.06.2018р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2015р. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 25.03.2015 року. Відповідно до умов Договору від 25.03.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» забезпечує надання [PERSON] послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , в свою чергу [PERSON] зобов`язаний оплачувати Послуги в установлений цим договором строк та затвердженим тарифом. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №206 від 08.04.201бр. «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: [ADDRESS] . Послуги надавались Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс», відповідно до законодавства України у сфері житлово-комунальних послуг та відповідно до затвердженого тарифу. В свою чергу, зобов?язання в частині, що стосується своєчасної оплати за спожиті послуги [PERSON] виконані не були. В наслідок чого у [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» утворилась заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 9 862, 60 грн. Стосовно нарахування 3% річних та інфляційної складової суд дійшов наступних висновків. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405 мораторій на відключення від послуг, нарахування пені та стягнення заборгованості продовжить діяти тільки на територіях, на яких ведуться бойові дії. Також заборона поширюється на тимчасово-окуповані території відповідно до переліку Мінреінтеграції. Таким чином, нараховується 3 % річних за період з 32.02.3033 р. по 30.03.3033 р. та з 01.01.2024 р. по 20.08.2025р. у розмірі 527, 61 грн. та інфляційна складова боргу за період з 21.01.2022 р. та з 01.01.2024 р. по 20.08.2025р.у розмірі 2 455, 74 грн. Таким чином загальна сума до стягнення, яку заявляє Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» становить 12 845, 98 грн. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст..5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо, інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. А вимоги п.п. 1,5 ч. 3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог нього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 901. ч. 1 ст. 903 ЦК України). Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості у розмірі 12 845, 98 грн., з яких: 9 862, 60 грн. - основного боргу, 527, 61 грн. - 3 % річних, 2 455, 77 грн. - інфляційні витрати. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved