Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 07.07.2024-100002325 від 07 липня 2024 року у розмірі 29880,00 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначило,\~що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 07.07.2024 укладено Кредитний договір (оферти) № 07.07.2024-100002325, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 9000 грн строком на 124 днів, зі сплатою процентів. Також договором передбачені неустойка у розмірі 90 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, а також комісія, пов`язана з наданням Кредиту у розмірі 810 грн та комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 810 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. ТОВ «Споживчий\~центр» свої\~зобов`язання за\~Договором виконано\~в повному\~обсязі,\~натомість [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 29880 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн., по процентам в розмірі 13950 грн., комісії 2430 грн., неустойки 4500 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. [PERSON] подав пояснення щодо позову, в яких зазначив, що фактична сума отриманого кредиту становила лише 9000 грн (договір із ТОВ «ШвидкоГроші» від 07.07.2024). З урахуванням суми кредиту, з посиланням на п. 5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», відповідач вважає, що максимальна сума зобов`язань не може перевищувати 18000 грн, включно з відсотками, штрафами та іншими нарахуваннями. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , шляхом підписання Пропозиції про укладення кредитного договору (Оферти), ЗАЯВКИ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРУ №07.07.2024-100002325 (КРЕДИТНОЇ ЛІНІЇ) від 07.07.2024, Відповіді Позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які підписані позичальником одноразовим ідентифікатором E433, який було відправлено на фінансовий номер позичальник 0508773102, електронний кредитний договір № 07.07.2024-100002325, на наступних умовах: п. 1. Дата надання/видачі кредиту - 07/07/2024; п. 2. Сума Кредиту: 9000 грн. 00 коп. п. 3. Строк, на який надається Кредит - 124 днів з дати його надання.; п. 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 07/11/2024; п. 7. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; п. 8. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. п. 9. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.47% = (16380/9000)/124 ? 100%. п. 11. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність плата за надання Кредиту) 810 грн. п. 12. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі "Комісія за обслуговування", "Комісія") 810 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Пунктом 4.1 Пропозиції (Оферти) визначено спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту, а саме перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41XX-XXXX-8950. Крім того, електронним підписом одноразовим ідентифікатором A433 Вітко Артем Ігорович підписав Паспорт споживчого кредиту, чим підтвердив ознайомлення з аналогічними умовами кредитування. 07.07.2024 о 22:38:22 год. було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № [NUMBER] на суму 9000,00 (дев`ять тисяч гривень 00 копійок) грн, номер транзакції в системі iPay.ua 446505833, призначення платежу: Видача за договором кредиту №07.07.2024-100002325, що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. №109-1606 від 16.06.2025. Згідно з Довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 07.07.2024-100002325 від 07.07.2024 у позичальника [PERSON] обліковується заборгованість за вказаним договором у розмірі 29880,00 грн, з яких: 9000,00 грн - основний борг; 13950,00 грн - проценти; 810,00 грн - комісія; 4500,00 грн - неустойка; 1620,00 грн - додаткова комісія. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електроннй підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З кредитного договору від 07.07.2024 року вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, він оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Враховуючи положення Договору, цей договір було укладено на сайті кредитодавця та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором E433. При цьому, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства та ідентифікації позичальника, такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Договір містить паспортні дані, податковий номер, номер засобів зв`язку, електронну та поштову адресу відповідача, а також номер її платіжного інструменту. З наданих позивачем доказів встановлено, що кредитодавець здійснив переказ грошових коштів на банківську карту відповідача у розмірі, визначеному кредитним договором (9000 грн). Доказів того, що на банківська картка № 5375-41XX-XXXX-8950 не належить відповідачу, як і доказів того, що на вказану банківську картку не були зараховані кредитні кошти від позивача, відповідачем не надано. Крім того, факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів не заперечувався відповідачем [PERSON] . Таким чином, договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми та є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме укладення між сторонами кредитного договору № 07.07.2024-100002325 від 07.07.2024 на умовах, зазначених у позовній заяві, належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів належного, тобто відповідно до умов кредитного договору, виконання своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, не надав власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними належними та допустимими доказами, не спростував розмір заборгованості за кредитним договором. Посилання відповідача на п. 5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» є помилковими, оскільки вони регулюють правовідносини щодо відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит. Судом розглядалася можливість застосування до спірних правовідносин п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», однак зазначена норма не регулює правовідносини, що виникли у зв`язку з укладенням кредитного договору. Водночас, при вирішенні питання правомірності нарахування комісії та неустойки судом враховано наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23(провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Отже, заборгованість по комісії та додатковій комісії у загальному розмірі 2430,00 грн стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер. Таким чином, Цивільний кодекс України передбачає звільнення боржника від сплати неустойки, нарахованої з 24 лютого 2022 року. Закон України «Про споживче кредитування», в свою чергу, передбачає звільнення боржника від сплати неустойки за період з 1 березня 2020 року по 24 січня 2024 року, при цьому не вказуючи, що після 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки. Вказане дає підстави стверджувати, що Закон України «Про споживче кредитування» лише розширює період, за який боржник звільняється від сплати неустойки. За таких обставин заборгованість за неустойкою у розмірі 4500,00 грн стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Щодо решти умов договору, зокрема щодо розміру процентної ставки, то суд зазначає, що відповідач, ознайомившись та усвідомлюючи положення кредитного договору, добровільно висловив згоду та спрямував свою волю на укладення зазначеного договору на запропонованих умовах, виявив бажання отримати кредитні кошти та бути зобов`язаним у правовідносинах саме на таких умовах, тому відсутні підстави вважати, що умови зазначеного договору щодо розміру та порядку нарахування процентів суперечать законодавству про захист прав споживачів, принципам справедливості, добросовісності та розумності. Обставин, які би свідчили про нікчемність таких умов кредитного договору судом не встановлено. Враховуючи, що відповідач фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку в повному обсязі не повернув, проценти за користування кредитом не сплати, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту законних інтересів позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 22950,00 грн, з яких: 9000 грн заборгованість за тілом кредиту, 13950 грн заборгованість за процентами. У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами у загальному розмірі 22950,00 грн, тоді як у задоволенні решти позовних вимог відмовляє за необґрунтованістю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (76,807228915 %) у розмірі 1860,58 грн.

Outcome: partial