Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області з Жовтневого районного суду міста Запоріжжя за підсудністю надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі ТОВ «Кошельок» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 20 січня 2022 року між сторонами у справі було укладено договір № 3233717690-590108 в електронній формі про надання коштів у позику. Цим договором позивач надав відповідачу кредит на суму 5000 гривень строком на 14 діб (далі за текстом - Договір). В цей же день ТОВ «Кошельок» надав [PERSON] кредитні кошти. Станом на момент подання позову відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 14 907,00 гривень: 5 000 гривень заборгованість за кредитом; 9 907 гривень заборгованість з процентів за користування кредитом; Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № 3233717690-590108 від 20 січня 2022 року ТОВ «Кошельок» надало [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 5\~000 гривень строком на 14 діб. Вказаний договір підписано в електронній формі. Як вбачається з повідомлення від 20 січня 2022 року, на банківську картку відповідача за договором № 3233717690-590108 від 20 січня 2022 року була перерахована сума коштів в розмірі 5\~000 гривень. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу. Окрім суми основного боргу позивачем в даній справі заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 9\~907 гривень 00 копійок. Згідно до п. 3.3 Договору сторони погодились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до цього Договору. Як вбачається з наданого позивачем графіку розрахунків, сторонами узгоджено проценти в розмірі 0,14 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом до 02 лютого 2022 року включно, що становить 7 гривень. Це ж зазначено в п. 3.4 Договору. Стосовно стягнення процентів за період з 03 лютого 2022 року по 03 травня 2022 року, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору строк кредитування встановлений до 02 лютого 2022 року включно. Зі спливом цього строку, тобто з 03 лютого 2022 року, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу всю його заборгованість за договором, оскільки це прямо визначено в самому договорі (зокрема - п.п.\~2.1, 2.3). Таким чином, абзац 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В постанові Великої Палати ВС по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року в подібній справі було зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібний висновок неодноразово повторювався в правових позиціях Верховного Суду і в даному випадку суд вважає необхідним застосувати його в даній справі. Таким чином, нарахування процентів за період з 03 лютого до 03 травня 2022 року є необґрунтованим, оскільки здійснений поза межами строку кредитування. Позивач має право стягнути з відповдача суми, визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто 3 % річних та інфляційні нарахування. Позивачем до стягнення заявлено також суму витрат на правову допомогу, які позивач поніс при розгляді справи, в розмірі 10\~000 гривень. Ця правова допомога була надана Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», про що свідчить договір від 12 лютого 2025 року та документи, які підтверджують обсяг виконаних робіт та сплату зазначеної суми. Судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 141 та п. 3 ч. 2 ст.\~141 ЦПК України.

Outcome: partial