Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно збережені нею грошові кошти в сумі 424 261,80 гривень (чотириста двадцять чотири тисячі двісті шістдесят одна гривня 80 копійок) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4242,62 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб 19.09.1994 року. 26.02.2018 року шлюб був розірваний Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі 501/2385/17. В 2017 році [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання ними на підставі договору № 250 від 24.01.2017 року була придбана квартира [ADDRESS] (будівельна адреса). В подальшому на підставі рішення 130 від 19 травня 2021 року будинку була присвоєна адреса [ADDRESS] рішення 490-VIII від 22.02.2022 року, після введення будинку до експлуатації новий помер квартири 869). До теперішнього часу щодо спірної квартири не був отриманий акт приймання передачі та не було зареєстровано відповідне право власності в Державному реєстрі нерухомого майна відповідно до інформаційної довідки 397493001 від 02.10.2024 року. Позивач зазначає, що [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] 24.09.2024 року. Позивачка у позовній заяві вказує, що дана квартира була придбана на ім`я відповідачки [PERSON] , проте за грошові кошти, які фактично були сімейним бюджетом [PERSON] та [PERSON] , так як сторони перебували в шлюбі до 26.06.2018 року, і зазначені кошти сплачував особисто [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] витратив з загального сімейного бюджету [PERSON] та [PERSON] за період з 24.01.2017 року по 26.06.2018 рік суму в розмірі 848 523,6 гривень, з яких частка [PERSON] складає половину, тобто 424 261,8 гривень, та яка підлягає стягненню з [PERSON] . Вказує, що обов`язки відповідачки повернути вищезазначені грошові кошти є кондикційними зобов`язаннями. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представником було подано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представник третьої особи Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи неявку усіх учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.09.1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 25, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . 26 лютого 2018 року Іллічівським міським судом Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 24.01.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 25.01.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 26.01.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 27.01.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 30.01.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 31.01.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 01.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 02.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 03.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 06.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 07.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 08.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 09.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 10.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 13.02.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 13.05.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 14.05.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 15.05.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 16.05.2017 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 01.03.2018 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 45265,20 гривень (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 13.12.2018 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 33750 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 250 від 08.02.2019 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 33750,00 гривень, (у квитанції вказана підстава: будинок [ADDRESS] , дог. 250, [ADDRESS] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 837/п від 11.03.2019 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 44233,42 гривні (у квитанції вказана підстава: будинок 1, секція № 1, машиномісце № [NUMBER] у підземному паркінгу № 1 рівень 1, дог. 837/п, Одеська область, с. Мізікевича, ж/м Дружний, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 837/п від 12.03.2019 року [PERSON] сплатила ОК «Україна» грошові кошти у сумі 44233,42 гривні (у квитанції вказана підстава: будинок 1, секція № [NUMBER] , машиномісце № [NUMBER] у підземному паркінгу № 1 рівень 1, дог. 837/п, [ADDRESS] ). Норми права, які застосував суд Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 65 СК України зазначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки позивачка вказує, що обов`язки відповідачки з повернення грошових коштів є кондикційними, суд вважає необхідним зазначити наступне: Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм гл. 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів), від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але надалі відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 12121214 ЦК України). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (Постанова Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19 (провадження № 61-8954св24). Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Відповідно до ст. 3 ЦК України Загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Натомість оскільки спір, який виник між сторонами у даній справі є цивільно-правовим, він має розглядатись у відповідності до правил, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, з дотриманням засад диспозитивності та змагальності сторін. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду Уважно з`ясувавши обставини, на позивачка посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд висновує, що позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами те, що під час шлюбу між позивачкою та [PERSON] ними були спільно набуті за час шлюбу грошові кошти у розмірі 848523,60 гривень, а також те, що [PERSON] надавав грошові кошти [PERSON] на придбання нерухомого майна, і що придбання нерухомого майна [PERSON] здійснювалось саме за рахунок спільно набутих під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] грошових коштів, а не з інших джерел. Крім того, усі платежі, на підтвердження яких позивачкою були надані квитанції (підстави платежів: будинок [ADDRESS] , машиномісце № [NUMBER] у підземному паркінгу № 1 рівень 1, дог. 837/п, [ADDRESS] ) здійснювались від імені відповідачки [PERSON] , а не [PERSON] , що не узгоджується з аргументами [PERSON] про здійснення платежів [PERSON] з грошових коштів, які були спільною сумісною власністю подружжя. Судом не було встановлено, що [PERSON] набула майно (грошові кошти, які є предметом спору) або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), а тому підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 424 261,80 гривень на підставі ст. 1212 ЦК України суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Висновок про те, як слід здійснити розподіл судових витрат: Відповідно до статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не проводиться. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed