Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

18.12.2024 року адвокат Пісна С.І., від імені та в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, яким позивалася до Київської міської ради. В обґрунтування заявленого позову, представник позивачки [PERSON] - адвокат Пісна С.І. послалася на те, що [INFO] померла тітка [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] . За заявою [PERSON] 17.05.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. було відкрито спадкову справу №16/2023, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують родинні стосунки [PERSON] та спадкодавці [PERSON] .. Починаючи з червня 2011 року по 21 лютого 2023 року [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] після смерті її чоловіка і дядька [PERSON] - [PERSON] , оскільки у неї погіршився стан здоров`я. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю і вели спільне господарство. [PERSON] надавала [PERSON] матеріальну та моральну підтримку, супроводжувала останню до лікарень, займалась благоустроєм квартири: робила ремонт, купувала меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Факт дружніх сімейних стосунків між позивачкою та тіткою [PERSON] також підтверджується договором дарування, відповідно до якого 08.02.2008 року чоловік тітки [PERSON] та його мати [PERSON] , котра приходиться бабусею [PERSON] , подарували останній квартиру. Позивачка, як єдина спадкоємиця [PERSON] займалася організацією поховання останньої та поминального обіду. Крім того, про сімейні відносини позивачки з померлою свідчать фотокартки, на яких вони зображені, а також з родичами у сімейному колі, з друзями та на сімейному відпочинку. Факт спільного сумісного проживання та ведення спільного господарства позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON] з 2011 року і до моменту смерті [PERSON] , тобто понад 10 років зможуть підтвердити свідки. За наведених у позовній заяві обставин, враховуючи, що встановлення факту проживання необхідне для оформлення свідоцтва про право на спадщину, беручи до уваги відсутність можливості в інший спосіб довести факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,представник позивачки [PERSON] просила суд: встановити факт постійного проживання однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з червня 2011 року по 21.02.2023 року [PERSON] із [PERSON] , котра померла [INFO] ; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Провадження у справі було відкрито 20 грудня 2024 року, з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач не скористався правом подачі відзиву на позов, будь-які клопотання на адресу суду від останнього не надходили. Підготовче провадження у справі закрито 02 липня 2025 року. У судовому засіданні 12 листопада 2025 року позивачка [PERSON] та її ж представник - адвокат Пісна С.І., заявлені позовні вимоги щодо встановлення факт постійного проживання однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з червня 2011 року по 21.02.2023 року [PERSON] з [PERSON] , та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили задовольнити у повному обсязі. Зокрема сама позивачка [PERSON] під час судового розгляду справи посилалася на те, що на час смерті [PERSON] вона проживала з останньою однією сім`єю в її ж квартирі. Після смерті дядька [PERSON] , котрий помер [INFO] , позивачка одразу стала проживати з [PERSON] , оскільки остання боялася сама проживати в квартирі. Позивачка допомагала [PERSON] прибирати в квартирі, прати, ходили разом за покупками до магазину. Тітка [PERSON] не страждала на хвороби, а мала тільки серцеву недостатність. Проживаючи з тіткою, позивачка залишалася зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстрована та проживає сім`я її дочки. Померла [PERSON] та дядько позивачки [PERSON] дітей не мали, тітка мала тільки рідну сестру, котра проживає в росії. На її, [PERSON] пропозицію скласти на неї заповіт, [PERSON] відкладала це питання. Смерть [PERSON] була раптовою. У судовому засіданні були допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі показали суду, зокрема: свідок [PERSON] , котра проживає в квартирі [ADDRESS] підтвердила, що приблизно з 2010 - 2011 року її сусідка [PERSON] не проживала у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку, а приїжджала до дочки з тіткою, вони разом гуляли з дітьми у дворі будинку. Спілкувалися по-сусідськи на різні теми, більше розмовляли про дітей, діти гралися. [PERSON] нічого не розповідала, але з її поведінки було зрозуміло, що вона задоволена [PERSON] проживанням разом із нею; свідок [PERSON] сусідка позивачки за місцем проживання [PERSON] зі спадкоємицею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , котра проживає у квартирі [ADDRESS] зазначеного будинку підтвердила суду, що позивачка [PERSON] , після смерті її сусіда [PERSON] одразу переїхала до його дружини, оскільки [PERSON] хворіла. У [PERSON] була серйозна хвороба ніг, але вона була ходячою. На ногах були трофічні язви і кровоточили, ноги були синюшного кольору. Також сусідка мала проблеми зі щитовидною залозою, було хворе серце. Свідок бачила їх, [PERSON] та [PERSON] , коли вони разом ходили до магазину, інколи заходила до них і вважала, що вони живуть однією сім`єю. Оскільки вони проживали разом, то допускає, що можливо і вели спільне господарство. У присутності свідка розмов щодо майна не було, чому [PERSON] не склала заповіт на [PERSON] свідку не відомо. Свідок також показала, що у померлої [PERSON] дітей не було, а тільки рідна сестра з якою вони спілкувалися. Її чоловік [PERSON] раніше перебував у шлюбі, але чи були у нього діти свідку невідомо; свідок [PERSON] , котрий проживає у квартирі [ADDRESS] , по сусідству з квартирою де проживала [PERSON] , також підтвердив суду, що позивачка [PERSON] стала проживати у [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] . Інколи заходив до квартири, по-сусідськи пили чай. У [PERSON] були хворі ноги,. Сусідка ноги не показувала, однак він знав про хворобу, оскільки також страждав на таку хворобу ніг. Ноги сусідка вилікувала до смерті чоловіка. Свдок також підтвердив, що у [PERSON] дітей не було, а чи були діти у [PERSON] йому не відомо. Відповідач Київська міська рада, будучи належним чином повідомленою, про дату, час та місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечила. Заслухавши позивачку [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] в місті Києві у віці 73 років померла [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.5). Померлій [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 10 липня 1998 року Державною адміністрацією Московського району згідно з Законом України «Про приватизацію житлового фонду, та 1\\2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, номер в реєстрі 2-264 виданого 21.02.2012 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою (а.с.12-13, 14-16,17). 17 травня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. за заявою [PERSON] заведено спадкову справу №16/2023 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS] 9а.с.37-38). 22.11.2023 року листом за вихідним №192/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харкава О.В. повідомила [PERSON] , що для підтвердження прийняття нею спадщини відповідно до статті 1264 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом зі спадкодавцем на час відкриття спапдщини, однак відповідні документи нотаріусу нею не було надано. Рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних чи інших відносин, чи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с.37-38). Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників ( частина 1 статті 1 ЦК України) Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до правил частини1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання її спадкоємицею четвертої черги, позивачка обґрунтувала свої вимоги тим, що з червня 2011 року і по 21 лютого 2023 року постійно проживала з [PERSON] після смерті чоловіка останньої, а її дядька [PERSON] , оскільки у [PERSON] погіршився стан здоров`я, проживали вони однією сім`єю, вели спільне господарство, вона надавала [PERSON] матеріальну та моральну підтримку, супроводжувала останню до лікарень займалась благоустроєм квартири, робила ремонт, купувала меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Правилами статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Так, правилами частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають , пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». У постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі № 461/4689/15-ц зроблено висновок, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 31.05.2022 року у справі № 554/8629/17 (провадження № 61-3012св21), від 30.06.2023 року у справі № 686/19661/20 (провадження № 61-11031св22). Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Відповідно до правил статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до правил статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження зазначених позивачкою підстав для позову а саме факту дружніх сімейних стосунків між позивачкою та спадкодавицею [PERSON] суду надано копію договору дарування квартири від 08.02.2008 року відповідно до якого [PERSON] (її бабуся) та [PERSON] (її ж дядько) дарувальники, подарували, а вона [PERSON] обдарована безоплатно отримала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24) Судом також допитано свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , досліджено чотири світлини на яких [PERSON] з позивачкою, з дочкою позивачки під час святкування весілля та з онукою позивачки. Однак, досліджені судом докази, а саме договір дарування квартири та показання свідків і світлини не підтверджують зазначені позивачкою підстави для позову - що після смерті дядька позивачки [PERSON] та чоловіка спадкодавці у [PERSON] погіршився стан здоров`я, проживали вони однією сім`єю, вели спільне господарство, вона надавала [PERSON] матеріальну та моральну підтримку, супроводжувала останню до лікарень, займалась благоустроєм квартири, робила ремонт, купувала меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів. Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що у позовній заяві представник позивачки - адвокат Пісна С.І. зазначила, що після смерті [PERSON] , чоловіка [PERSON] , у останньої погіршився стан здоров`я, позивачка надавала їй матеріальну та моральну підтримку а сама позивачка у вступному слові до суду стверджувала, що після смерті чоловіка [PERSON] боялася одна проживати в квартирі, [PERSON] не страждала на серйозні хвороби, мала тільки серцеву недостатність. Допитані у судовому засіданні свідки - сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] страждала на хворобу ніг, ноги були синюшнього кольору, покриті трофічними язвами, мала проблеми зі щитовидною залозою. Крім того, свідок [PERSON] стверджував, що хвороба ніг у [PERSON] , пройшла до смерті її чоловіка. Всі допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили тільки факт проживання позивачки та спадкодавиці [PERSON] разом із 2011 року, та бачили коли [PERSON] супроводжувала [PERSON] до магазину за покупками, разом приїжджала в гості до дочки, однак чи погіршився стан здоров`я [PERSON] саме після смерті чоловіка, на яких умовах [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, чи мали спільні витрати на харчування, чи купували спільно меблі для спільного користування, організовували побут, супроводження [PERSON] . Блінової до лікарні свідки таких показань суду не надали. Досліджені судом світлини не є підставою для висновку суду, що у період часу з червня 2011 року і по лютий 2023 року [PERSON] всі свята проводила в колі рідних та друзів [PERSON] . Не можуть бути прийняті судом до уваги на підтвердження спільного проживання однією сім`єю позивачки [PERSON] та спадкодавиці [PERSON] досліджені судом докази, що поховання та поминальний обід [PERSON] були організовані [PERSON] , оскільки судом не встановлено наявності в останніх взаємних прав та обов`язків, відсутні будь-які підтвердження на яких умовах та домовленостях [PERSON] виконала зазначені обряди. Отже, за результатами судового розгляду позову [PERSON] , судом не встановлено ведення позивачкою [PERSON] та спадкодавицею [PERSON] спільного господарства, а саме наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, його утримання, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, а відтак у суду також відсутні підстави для висновку, що [PERSON] набула права на визнання її ж спадкоємицею четвертої черги щодо спадкового майна [PERSON] , померлої [INFO] . З огляду на встановлені судом обставини, заявлені [PERSON] до Київської міської ради позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнання спадкоємицею четвертої черги щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , не підлягають задоволенню. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed