Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

представник позивача ТзОВ «Свеа фінанс» Паладич Аліна Олександрівна через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33925 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 лютого 2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №7174479. Договір підписано електронним підписом позичальника, одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що на виконання умов договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 грн., що підтверджується довідкою про перерахування коштів, проте відповідач умови договору не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. Зазначає, що 28.08.2023 року відповідно до договору факторингу до ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №7174479 в розмірі 33925 грн,\~яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 9000 грн. та заборгованості за процентами в сумі 24925 грн. 25.03.2024 року відповідно до рішення №1 від 25.03.2024 року ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» змінило назву на ТзОВ «Свеа фінанс». У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2025\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 29.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Безсмертного Сергія Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві просить відмовити повністю у задоволені позовних вимог, та вирішити питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем. Зазначає, що позивачем не додано доказів виникнення договірних відносин між позикодавцем та відповідачем, не надано доказів укладання кредитного договору в електронному вигляді, доказів які підтверджують, що електронний підпис належить саме відповідачу. Окрім цього зазначає, що з поданої позивачем довідки про переказ коштів неможливо встановити ні власника рахунку/картки ні даних по здійсненій операції, та кредитного договору, за яким здійснювалися перекази. Також зазначає, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не відповідає умовам договору. Заперечень на відзив від позивача та представника позивача до суду не надходило. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з матеріалів справи, 27.02.2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №7174479, зі сторони відповідача договір підписаний одноразовим ідентифікатором: n26AkHLaWN. (а.с.9-11) Також, до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту зі сторони відповідача договір підписаний одноразовим ідентифікатором: S68u436iqK. (а.с.12-13) Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 9000 грн, строк кредитування: 21 день, дату надання позики 27.02.2023 року, дату повернення позики- 20.03.2023 року, базову процентну ставку за перший день користування позикою 15.55%, фіксована, знижену процентну ставку з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0.01%. Також сторонами погоджено порядок видачі та повернення коштів.(а.с.9-13) На підтвердження виконання умов договору, щодо здійснення переказу грошових коштів позивачем додано лист директора ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» - Губіної Оксани відповідно до якого підтверджується завершення наступної платіжної операції: дата 27.02.2023 року, сума платежу 9000.00 грн., отримувач Коваль Андрій ЕПЗ номер [NUMBER] . (а.с.26) Суд критично ставиться до доводів представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження укладення договору позики та доказів перерахування відповідачу коштів відповідно до умов договору, оскільки такі суперечать матеріалам справи. Суд враховує, що відповідачем не подано жодного доказу, які б спростовували належність йому картки за № [NUMBER] , а також зарахування коштів 27.02.2023 року, тощо. (а.с. 58-68) 28.08.2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №01.02-47/23, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №7174479 від 27.02.2023 року в розмірі 33925 грн. до [PERSON] . (а.с.28-34) 25.03.2024 року відповідно до рішення №1 від 25.03.2024 року ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» змінило назву на ТзОВ «Свеа фінанс». (а.с. 35) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за договором позики від 27.02.2023 року №7174479 відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 33925 грн., з яких 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24925 грн. заборгованість за процентами за період з 27.02.2023 року по 28.08.2023 року (а.с.24-25) Беручи до уваги отримання відповідачем коштів, невиконання відповідачем умов договору, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині підтвердження наявності заборгованості за договором про надання позики. Водночас, щодо розміру такої заборгованості, суд зауважує наступне. Оскільки договором №7174479 від 27.02.2023 року визначений строк його дії, який становить 21 день, до 20.03.2023 року, саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Згідно положень п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору, сторони погодили суму у розмірі 9000 грн., строк дії договору 21 днів, до 20.03.2023 року, базову процентну ставку за перший день користування позикою 15.55%, фіксована, знижену процентну ставку з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0.01%. Однак, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем не долучено доказів, які підтверджують пролонгацію дію договору відповідачем. Дана обставина також підтверджується представником відповідача у відзиві. Договором визначений строк його дії, який становить 21 день, саме протягом цього строку позичальник мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Велика Палата виснувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України). Таким чином, виходячи із суми позики, узгодженої процентної ставки та строку кредитування (строку договору), заборгованість відповідача становить 10417,50 грн, та складається з заборгованості за тілом кредиту - 9000 грн., процентів за користування кредитом 1417.50 грн. які складаються з 1399,50 грн. процентів за перший день користування (9000*1*15.55%=1399.5), 18 грн. процентів за наступні 20 днів користування (9000*20*0.01%=18). Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с. 8) Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 743 грн. 92 коп. (30.71 % від 2422,40 грн.) судового збору. У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про понесені судові витрати,\~посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved