Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №16.08.2024-100000002 від 16.08.2024 в розмірі 37\~410,44 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.08.2024 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір №\~16.08.2024-100000002, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 13 000 грн, строком на 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 02.01.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1\~% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит ("процентна ставка"). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20\~% від суми кредиту та дорівнює 2\~600,00 грн. Неустойка: 130,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання\~/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 25.07.2025 виникла заборгованість в розмірі 37 41,44 грн, з яких: 13000 грн за тілом кредиту, 16\~380 грн за відсотками за користування кредитом, 1\~530,44 грн з комісії, 6 500 грн неустойки. Ухвалою суду від 19.08.2025 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 24.11.2025 через електронну систему «Електронний суд» представник відповідача Гулий\~А.В. направив відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову здатність в Україні». З документів, які містяться в позовній заяві неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснення операцій. Вказане у сукупності унеможливлює встановлення факту перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами. Згідно зі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" "Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч. 2 ст. 11 цього Закону, п.\~2.1. постанови Правління НБУ передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту банк зобов`язаний повідомити у письмовій формі позичальника, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У кредитному договорі повинен міститися графік платежів в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, що в даному випадку банком не дотримано. Відповідно до ч.\~8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Окрім того в розрахунках, які додані до матеріалів позовної заяви постійно змінюється сума заборгованості. Отже, при вирішенні спірних правовідносин зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у постанові від 14.05.2022 у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.\~ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №\~543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Крім того, посилання позивача на заповнення позичальником відповідачем форми на сайті товариства і зазначенням власної банківської карти є бездоказовими та нічим не підтвердженими. Крім того, згідно з п.\~4.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не додано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів відповідачу відповідно до вимог ст. ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Отже, позивач не довів, що відповідачеві надано кредитні грошові в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Довідка про перерахування коштів відповідачу не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку грошових коштів згідно вказаних вище вимог Закону. Повного карткового рахунку відповідача, на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів, в матеріалах справи не міститься, ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч викладених вище вимог Закону, реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.\~2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до пунктів 41-42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналіз наданих позивачем на підтвердження обставин, викладених в позові, доказів, свідчить про те, що позивач не надав первинного документа на підтвердження факту перерахунку відповідачу коштів на його картковий рахунок та розміру заборгованості позичальника. Надані позивачем документи не є такими доказами , а тому не можуть беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором позики у визначеному позивачем розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за договором позики. Крім того, відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач не довів факту перерахування грошових коштів за кредитним договором на картковий рахунок позичальника. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно при подачі позовної заяви просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі з урахуванням відзиву на позовну заяву. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~має містити\~істотні умови,\~передбачені законодавством\~для відповідного\~договору,\~і виражати\~намір особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною у\~разі її\~прийняття.\~Електронний договір\~укладається шляхом\~пропозиції його\~укласти (оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною.\~Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті. Пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~може бути\~зроблена шляхом\~надсилання комерційного\~електронного повідомлення,\~розміщення пропозиції\~(оферти)\~у мережі\~Інтернет або\~інших інформаційно-комунікаційних\~системах. Відповідь\~особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення\~дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема :\~електронного підпису\~відповідно до\~вимог законів\~України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Встановлено, що 16.08.2024 ТОВ «Споживчий центр» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти кредитний договір, а [PERSON] акцептував оферту щодо укладення кредитного договору №\~16.08.2024-100000002, на умовах, визначених офертою, заявкою, акцептом та паспортом споживчого кредиту, які містять графік платежів, а також здійснив їх підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е219. Для підписання та укладення позичальник вводив код з смс-повідомлення, які було відправлено на фінансовий номер, погоджений сторонами 0500550599. У заявці та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 16.08.2024 позичальник зазначив адресу, паспортні дані, ІПН, реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання кредитних коштів позичальнику. Відповідно умов договору, дата надання\~/\~видачі кредиту 16.08.2024; сума кредиту: 13\~000,00 грн, строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 02.01.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1\~% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.87\~% (денна процентна ставка) = (15895.61 / 13000)/140 х 100%). Проценти (економічна сутність плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом\~/\~залишком кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання кредиту) 20\~% від суми кредиту та дорівнює 2\~600,00 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 130,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з п. 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4731-21XX-XXXX-5818. Згідно з п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором,- негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Позивач надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується довідкою від 22.07.2025 №\~174-2207 ТОВ\~"Універсальні платіжні рішення" (надає ТОВ «Споживчий центр» послуги з переказу кошів без відкриття рахунку на підставі договору № ФУ-П-2024/01-2 від 04.01.2024). Згідно з цією довідкою було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 16.08.2024 00:06:43 на суму 13\~000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транкзакції в системі iPay.ua 482177203, призначення платежу видача за договором кредиту №\~16.08.2024-100000002. 29.08.2024 [PERSON] здійснив черговий платіж в сумі 2\~889,56 грн згідно з узгодженим сторонами графіком платежів в рахунок сплати процентів в розмірі 1\~820,00 грн та комісії розмірі 1\~069,56 грн. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №\~671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, кредитний договір за формою, змістом та способом укладення відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства України, а тому є укладеним та обов`язковим до виконання сторонами. Суд погоджується з доводами позивача, що здійснення [PERSON] чергового платежу в сумі 2\~889,56 грн згідно з графіком платежів, встановленим умовами кредитного договору №\~16.08.2024-100000002 від 16.08.2024 свідчить про виконання зобов`язань [PERSON] за зазначеним договором та визнання ним боргу, у зв`язку з чим є необгрунтованими посилання представника відповідача про неотримання [PERSON] кредитних коштів згідно з кредитним договором №\~16.08.2024-100000002 від 16.08.2024. Також у постанові від 12.06.2023, прийнятій у справі №\~263/3470/20 Верховний Суд, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке. Відповідно до п. 1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з п. 3 ст. 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Зазначивши, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд визнав посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним. Зазначена правова позиція Верховного Суду спростовує заперечення представника відповідача щодо необхідності підтвердження надання кредиту саме банківською випискою з особового рахунку чи платіжними документами. Також представник відповідача не визначив, які умови кредитного договору №\~16.08.2024-100000002 від 16.08.2024 є нечіткими, або двозначними, або несправедливими і мають тлумачитися на користь позичальника, а також які положення зазначеного кредитного договору підлягають тлумаченню із застосуванням принципу "contra proferentem". За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.07.2025 виникла заборгованість в розмірі 37 410,44 грн, з яких: 13\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16\~380,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1530,44 грн з комісії, 6 500 грн неустойки. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.\~2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 30 910,44 грн, з яких: 13\~000,00 грн за тілом кредиту, 16\~380,00 грн за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 16.08.2024 до 02.01.2025, тобто в межах строку кредитування,1\~530,44 грн з комісії. Щодо стягнення неустойки, нарахованої позивачем в сумі 6500,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, неустойка нарахована позивачем в період дії в Україні воєнного стану, що суперечить вищезазначеній нормі ЦК України, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 6\~500,00 грн не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial