Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 22031000549010 від 29.11.2021 в розмірі 70 776,74 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.11.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22031000549010. Відповідно до Кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 28.03.2024 згідно умов Договору факторингу № 28/03/24 АТ «Банк Кредит Дніпро» (ЄДРПОУ 14352406) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22031000549010 від 29.11.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», а відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Цикл Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 70 776,74 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту - 35 808,06 грн, заборгованість по відсотках - 0,68 грн, заборгованість по комісії - 34 968 грн. Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором на дату звернення, ТОВ «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення загального боргу за кредитним договором, який становить 70 776,74 грн. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 30.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. При цьому, 14.10.2025 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якому останній просив врахувати те, що позивачем не вжито заходів досудового врегулювання спору, у нього відсутній дохід, застосувати за необхідності строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, а також принципи справедливості, розумності та пропорційності при ухваленні рішення. Крім того, 23.10.2025 року до суду надійшла заява відповідача про визнання його неявки у судове засідання поважною з огляду на лікування за кордоном та загрози життю і здоров`ю в Україні та відкладення розгляду справи до моменту, коли з`явиться можливість повернутись в Україну. До заяви долучено довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 312135 від 13.02.2023 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] встановлено інвалідність на строк до 01.02.2024 року. В силу положень ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Обґрунтовуючи неможливість прибуття у судове засідання відповідач посилається на лікування за кордоном та загрозу життю і здоров`ю в Україні, при цьому до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували такі доводи відповідача. Представлені відповідачем докази, зокрема довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 312135 від 13.02.2023 року, не підтверджують факт перебування відповідача закордоном та не можливість явки у судове засідання, призначене на 20.11.2025 року, за станом здоров`я. Більше того, враховуючи положення процесуального закону відповідач не був позбавлений можливості мати представника або взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Відтак, враховуючи відсутність поважності причин неявки у судове засідання, суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи. З огляду на викладене, а також те, що відповідач повторно не з`явився у судове засідання, при цьому, не надав належних та допустимих доказів поважності причин не прибуття у судове засідання, суд розглянув справу за відсутності такого учасника справи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.11.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22031000549010, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором (пункт 1.1. Кредитного договору). Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору сторони погодили умови кредитування: сума кредиту - 37 200 грн; строк кредитування - 24 місяці; кінцева дата повернення кредиту - 29 листопада 2023 року; цільове призначення - на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 29.11.2021 по 28.06.2022 - 7% від суми кредиту, з 29.06.2022 по 28.12.2022 - 5,5% від суми кредиту, з 29.12.2022 по 28.06.2023 - 4 % від суми кредиту, з 29.06.2023 по 29.11.2023 - 2.25 % від суми кредиту. У разі не повернення суми кредиту в терміни, клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання в розмірі 56,00% річних від простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості. Згідно пункту 1.3. договору, кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро». У пункті 3.1. договору зазначено, що платежі щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, далі - обов`язковий платіж. Дати погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору. Отже, уклавши даний кредитний договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір оформлений сторонами у письмовій формі. На підтвердження виконання АТ «Банк Кредит Дніпро» зобов`язання з перерахування відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором № 22031000549010 від 29.11.2021, позивачем надано копію виписки по особистому рахунку відповідача за період з 29.11.2021 року по 27.03.2024 року, з якої вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перераховано кредитні кошти на особистий рахунок [PERSON] , як це передбачено умовами кредитного договору. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд враховує те, що сторона відповідача у відзиві не заперечує укладення із Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» кредитного договору № 22031000549010 від 29.11.2021 та необхідності виконання взятих грошових зобов`язань. Також судом встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. У свою чергу, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору № 22031000549010 від 29.11.2021 року, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, за кредитним договором № 22031000549010 від 29.11.2021 станом на 27.03.2024 загальна сума заборгованості відповідача становить 70 776,74 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту - 35 808,06 грн, заборгованість по відсотках - 0,68 грн, заборгованість по комісії - 34 968 грн. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит обов`язково зазначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Відповідно до умов кредитного договору № 22031000549010 від 29.11.2021 року, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредиту. Підписавши вказаний кредитний договір відповідач беззастережно підтвердив, що приймає пропозицію АТ «Банк Кредит Фінанс» і згоден з усіма умовами УДБО в повному обсязі, зокрема щодо порядку укладання договорів та умов надання всіх послуг, в тому числі, що можуть бути надані йому в майбутньому (з урахуванням всіх змін та доповнень). З урахуванням вищенаведеного, перевіривши надані відомості щодо заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування банківською установою заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, не спростовані відповідачем. Також, судом встановлено, що 28.03.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до умов якого фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до актів приймання-передачі прав вимоги за вказаним Договором факторингу від 28 березня 2024 року № 28/03/24 (Додаток № 2 та № 3 до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року), АТ «Банк Кредит Дніпро» передало, а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняло права грошових вимог станом на дату підписання сторонами договору згідно з реєстром боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників (Додаток № 1 до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року), право грошової вимоги по заборгованості боржника [PERSON] за Кредитним договором № 22031000549010 від 29.11.2021 становить 70 776,74 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту - 35 808,06 грн, заборгованість по відсотках - 0,68 грн, заборгованість по комісії - 34 968 грн, та передано ТОВ «Цикл Фінанс». Оплату за Договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року проведено ТОВ «Цикл Фінанс», що підтверджується платіжною інструкцією № 6041 від 28.03.2024 року в сумі 10 200 233, 00 грн. Листом за № 3097512278-АВ від 20.03.2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» направило [PERSON] вимогу про сплату заборгованості за Кредитним договором № 22031000549010 від 29.11.2021. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог». Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 ЦК України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. В постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що до нього, як нового кредитора, перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22031000549010 від 29.11.2021 у розмірі 70 776,74 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту - 35 808,06 грн, заборгованість по відсотках - 0,68 грн, заборгованість по комісії - 34 968 грн. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що у разі якщо позовна давність до вимог ТОВ «Цикл Фінанс» не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду було продовжено до 04 вересня 2025 року. Отже, позивачем не пропущений строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з комісією вчасно не повернув, наявні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості, розмір якої підтверджено наданими позивачем доказами та відповідачем не спростовано, а саме заборгованості у загальному розмірі 70 776,74 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, які він поніс у зв`язку з розглядом справи. Сплата позивачем судового збору в сумі 2 422,40 грн при поданні позову підтверджується платіжною інструкцією № 11369 від 05.06.2025 року. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Приймаючи до уваги наведене, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн із позовними вимогами та вважає вірним часткове стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат - у розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: approved