Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 462283961 від 10.07.2019 в сумі 29 116 грн. 44 к. Позовна заява мотивована тим, що 10.07.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 462283961, за умовами якого відповідачці було надано кредит у сумі 10 570 грн. строком на 30 днів з нарахуванням процентів відповідно до умов кредитного договору. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого був неодноразово продовжений на підставі додаткових угод до зазначеного договору. На виконання договору факторингу № 28/1118-01 було підписано Реєстр прав вимоги № 52 від 12.11.2019, за яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором № 462283961 від 10.07.2019. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01,\~відповідно до\~ Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до останнього перейшло право грошової вимоги за договорами, в тому числі за кредитним договором № 462283961 від 10.07.2019. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до Реєстру Боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю, від 04.06.2025 до останнього перейшло право грошової вимоги за договорами, в тому числі за кредитним договором № 462283961 від 10.07.2019. Відповідачка не виконувала належним чином свої зобов`язання за вказаним договором, не сплачувала платежі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 29 116 грн. 44 к., з яких 10 569 грн. 20 к. - заборгованість по тілу кредиту, 18 547 грн. 24 к. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За таких обставин позивач просить стягнути на його користь з відповідачки зазначену суму кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 19.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Учасникам справи надіслано копії зазначеної ухвали суду; відповідачці копію позовної заяви з додатками та роз`яснено порядок і строк подання відзиву на позов разом з доказами. Ухвалою суду від 29.09.2025 року за клопотанням відповідачки розгляд справи відкладено на 27.10.2025 року задля забезпечення можливості підготувати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 27.10.2025 року за клопотанням відповідачки розгляд справи відкладено на 24.11.2025 року задля забезпечення можливості звернутися за правовою допомогою. 13.11.2025 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона повністю визнає заявлені позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в сумі 10\~570 грн., однак не визнає заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 19\~733 грн. 30 к. та просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Вона зазначає, що наданий кредит надавався строком на 30 днів з 10.07.2029 року по 10.08.2019 року (включно), а тому кредитор має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитним коштами у межах погодженого строку кредитування. Крім того відповідачка надала розрахунок, відповідно до якого за 30 днів користування кредитом вона зобов`язана сплатити проценти у сумі 3\~139 грн. 29 к. (10\~570 грн. х 0.99 % х 30 днів). Також вона зазначає, що зазначену суму процентів сплатила 09.08.2019, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 19\~733 грн. 30 к. є безпідставною та не підлягає задоволенню. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7\~000 грн. відповідачка вважає, що така сума є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та складністю розгляду справи, а тому просить зменшити розмір таких витрат. 17.11.2025 року до суду від представниці позивача Хлопкової М.С. надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечує проти доводів відповідачки про те, що нарахування відсотків мало бути обмежено 30 днями користування кредитом у загальній сумі 3\~139 грн. 29 к. Натомість, позивач зазначає, що відповідно до п.1.4 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у сумі 0.99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку, визначеного п 1.3. цього Договору. Він обґрунтовує заявлену до стягнення суму деталізованими розрахунками відповідно до умов кредитного договору, згідно з якими нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за фактичний час користування за двома періодами до закінчення строку: 3\~139 грн. 29 к. за перший 30-денний період з 10.07.2019 та 149 грн. 03 к. за наступний період до 06.09.2019, що було зафіксовано в Додатковій угоді від 09.08.2019 до Договору № 462283961 від 10.07.2019. Позивач зазначає, що 09.08.2019 відповідачка сплатила 0,80 грн. за нараховане тіло кредиту, яке стало 10\~569 грн. 20 к. (10\~570 0.80), а також 3\~139 грн. 20 к за нараховані відсотки. Крім того, позивач вказує, що після настання прострочення на залишок тіла кредиту у сумі 10 569 грн. 20 к. продовжувалося нарахування процентів за ставкою у розмірі 1,70% на день (щоденна сума 179,68 грн) відповідно до п. 4.2 Договору. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що на підтвердження понесених витрат позивачем надано відповідні докази, які підтверджують обсяг наданих юридичних послуг. Позивач стверджує, що ці витрати є обґрунтованими та доведеними, а тому вони підлягають стягненню з відповідача. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо. Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 462283961, за умовами якого відповідачці було надано кредит у сумі 10 570 грн. строком на 30 днів з нарахуванням процентів за користування кредитом відповідно до п.1.4. Договору у розмірі 0.99% від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до п.1.5, з врахуванням положень п.1.4. Договору Позичальник сплачує проценти за користування кредитом за фактичний час користування ним з розрахунку 361,35 відсотків річних. Зазначений договір та Додаткову угоду до Договору № 462283961 від 10.07.2019, укладену 09.08.2019, відповідачка підписала електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатору, що підтверджується копією довідки щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 06.06.2023. Крім того, відповідно до п.4.1. невід`ємною частиною Договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі «Правила»). Уклавши такий Договір, відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства. Кредитні кошти в сумі 10 570 грн. були перераховані на банківську картку відповідачки, емітовану в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за номером № [NUMBER] , що підтверджується наданою на виконання ухвали про витребування доказів від 19.08.2025 року випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунку відповідачки за період 10.07.2019 по 15.07.2019 та копією довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 23.05.2025 про надання платіжних послуг. Відповідачка також підтвердила укладення кредитного договору між сторонами та отримання кредитних коштів, визнавши заявлені позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в сумі 10\~570 грн. у відзиві на позовну заяву. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого був неодноразово продовжений на підставі додаткових угод до зазначеного договору. На виконання договору факторингу № 28/1118-01 було підписано Реєстр прав вимоги № 52 від 12.11.2019, за яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором № 462283961 від 10.07.2019. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до останнього перейшло право грошової вимоги за договорами, в тому числі за кредитним договором № 462283961 від 10.07.2019. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю. Тобто до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за зазначеним кредитним договором в сумі 37\~511 грн. 14 к, що вбачається з копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 загальна сума заборгованості складає 37\~511 грн. 14 к. з яких 10 569 грн. 20 к. - заборгованість по тілу кредиту, 18 547 грн. 24 к. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 8\~394 грн. 7 к. заборгованість за пенею та штрафами. Однак позивач просить стягнути заборгованість в загальній сумі 29 116 грн. 44 к., з яких 10 569 грн. 20 к. - заборгованість по тілу кредиту, 18 547 грн. 24 к. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, не враховуючи заборгованість за пенею та штрафами у сумі 8\~394 грн. 7 к. Отже щодо твердження відповідачки про неправомірне нарахування заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом суд зазначає наступне. 09.08.2019 відповідачка сплатила 0,80 грн. за нараховане тіло кредиту, яке стало 10\~569 грн. 20 к. (10\~570 0.80), а також 3\~139 грн. 20 к. за нараховані відсотки. Однак надалі відповідачка сплат не здійснювала. Відповідно до укладеної 09.08.2019 Додаткової угоди до Договору № 62283961 від 10.07.2019 сторони продовжили строк, на який був наданий кредит на 28 днів, починаючи з 09.08.2019. Відповідно до умов зазначеної Додаткової угоди Позичальник сплачує за користування кредитом 1. 41 % в день від суми кредиту. Відповідно до п.4.2 Договору сторони погодились що у випадку користування Позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.1.4 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70 за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 Договору. Відповідно до копії розрахунків ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду, що здійснювалось за період 11.09.2019 - 01.11.2021 нараховувалась за наступною формулою: 10569 грн. 20 к. (сума виданого кредиту)* 1,70 (процентна ставка)/100= 179 грн. 68 к. Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак відповідачка не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Згідно п.4.3 Договору сторони погодились що проценти, нараховані згідно п. 4.2 Договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Тому враховуючи вищезазначене, нарахування заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 18 547 грн. 24 к. відбулося відповідно до умов Договору та Додаткової угоди, які були підписані відповідачкою. Загальна сума заборгованості, що складається з 29 116 грн. 44 к., з яких 10 569 грн. 20 к. - заборгованість по тілу кредиту, 18 547 грн. 24 к. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, відповідачкою не сплачена. З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин прострочення зобов`язання не пояснювала. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог\~ст.\~1055\~ЦК\~України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір\~укладається і\~виконується в\~порядку,\~передбаченому Цивільним\~кодексом України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ч.3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15- ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15.01.2025 року у справі № 753/16762/15-ц. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». За таких обставин неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. Відповідачка належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань згідно умов кредитного договору та порушила умови договору щодо строків сплати кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 29 116 грн. 44 к. На день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачкою досі не виконане, заборгованість не сплачена. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст.\~612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст.\~610\~ЦК\~України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.\~611\~ЦК\~України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею 629\~ЦК\~України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № 462283961 від 10.07.2019 в сумі 29 116 грн. 44 к. В силу вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За таких обставин, враховуючи умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. Щодо твердження відповідачки про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. За змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності; розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, копію Додаткової угоди № 25770515120 до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, копію Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору наданням правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, копію свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію довіреності адвоката. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 7 000 грн. слід зменшити до 2 500 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved