Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, у якій просять винести обмежувальний припис стосовно кривдника\~\~ [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] , наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до місця проживання (перебування) заявників за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] та [PERSON] ближче ніж на 50 метрів у громадських місцях та місцях їх частого відвідування; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори, а також контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, з [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог заявники зазначили, що вони проживали за одною адресою із заінтересованою особою, так як [PERSON] був одружений із дочкою [PERSON] [PERSON] . [PERSON] систематично вчиняв домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно заявниць, а саме висловлювався в їх адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також завдавав удари, чим спричиняв шкоду їх фізичному та психічному здоров`ю. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішенням Підгаєцького районного суду від 01 вересня 2020 року, однак і після розірвання шлюбу [PERSON] продовжував проживати разом із заявницями та вчиняти домашнє насильство стосовно них. Така протиправна поведінка [PERSON] негативно впливає на здоров`я заявниць, а також на їх психологічний та фізичний стан. Вони постійно перебувають в стані стресу та тривоги, побоюючись за свою безпеку. Заявниці не здатні самостійно захистити себе. Вони неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату, [PERSON] не змінив своєї поведінки. На даний час [PERSON] хворіє онкозахворюванням та їй встановлено третю групу інвалідності. [PERSON] є пенсіонеркою за віком. Незважаючи на це, [PERSON] протягом тривалого часу продовжує умисно знущатися над заявницями, завдаючи шкоду їх здоров`ю. З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від подальшого вчинення кривдником домашнього насильства, заявниці звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заявники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник заявників\~\~у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Заінтересована особа\~\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Неявка заявників та заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення представника заявників, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Заявник [PERSON] 20 жовтня 1990 року у Мужилівській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області, зареєструвала шлюб із заінтересованою особою [PERSON] , який рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2020 року розірвано. \~ \~ \~ \~Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року у справі №605/742/20 [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку по [ADDRESS] , власником якого на праві приватної власності є батько [PERSON] [PERSON] . [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за\~ст. 173-2 КУпАП\~відносно заявниць [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується постановою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2025 року у справі №605/375/25 та інформацією СПД №2 (м. Підгайці) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 17 листопада 2025 року. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини, а згодом вже й колишньої дружини [PERSON] та тещі (колишньої тещі) [PERSON] , з якими він спільно періодично продовжує проживати. [PERSON] висловлював словесні образи нецензурною лексикою, приниження, залякування, погрози фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск, стосовно заявниць. [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи, загального захворювання, а [PERSON] є пенсіонеркою за віком, що стверджується відповідно пенсійними посвідченнями серії [NUMBER] від 22 листопада 2017 року та серії [NUMBER] від 15 листопада 2005 року. \~ \~ \~ \~Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником\~у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). \~ \~ \~ \~За змістом ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові №753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України Про запобігання та протидію домашньому насильству (надалі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону домашнє насильство\~це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство\~це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство\~це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство\~це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. \~ \~ \~ \~В силу п.2 ч.1\~ст.24 Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом п.7 ч.1\~ст.1 Закону\~обмежувальний припис стосовно кривдника\~це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону\~визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення\~Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. На даний час у провадженні Підгаєцького районного суду перебуває кримінальне провадження стосовно [PERSON] за ст.126-1 КК України. Положенням ч.3\~ст. 26 цього Закону\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків\~це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої\~статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, заявники обґрунтовували підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами\~статті 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству. Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , неодноразово за місцем проживання заявниць вчиняв щодо них домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що підтверджується вищенаведеним. Дії [PERSON] полягали у образах нецензурною лексикою, приниженні, залякуванні, погрозах фізичною розправою, чиненні морального та психологічного тиску. Всі ці дії в сукупності вказують на те, що заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство щодо заявниць, що викликало у постраждалих осіб побоювання за свою безпеку та стало причиною їх звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож,\~\~заявники як жертви домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребують захисту у порядку, передбаченому\~Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки ігнорування\~\~ [PERSON] застосованих судом заходів впливу до нього, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником щодо них насильства. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень представника заявників та під час дослідження письмових доказів. Тривалість протиправної поведінки\~ [PERSON] щодо [PERSON] та [PERSON] є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству. З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви, а саме видати обмежувальний припис, яким встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до місця проживання (перебування) заявників, що за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні решти вимог заяви, суд відмовляє, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: partial