Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У вересні 2025 року через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №5195840 від 23.12.2022 року у загальному розмірі 39500 грн., а також про стягнення судових витрат по справі. Зокрема, позов мотивовано тим, що відповідачем неналежним чином виконуються свої зобов`язання щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження справи, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Цивільна справа 521/16762/25 надійшла у провадження судді Шевчук Н.О. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 24.09.2025 року у справі №521/16762/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, вирішено питання про витребування письмових доказів за клопотанням позивача. 20.10.2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний Суд» від відповідача у даній справі надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд: врахувати надані пояснення та відмовити ТОВ «ФК «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України витребувати у позивача оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 23.12.2022 №5195840 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оргіналів витребуваних документів - визнати недопуститими в якості доказів надані позивачем паперові копії електроннних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу; вирішити питання про розподіл судових витрат. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву на позов відповідачка вказала, що у даному разі позивачем жодним чином не підверджено належними та допустимими доказами отримання новим кредитором прав вимоги до боржника. А саме, відповідач зауважила, що що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу: Реєстр прав вимоги не містить достатніх даних, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, зокрема інформації про залишок заборгованості, підстави її нарахування, дату на яку розраховано розмір заборгованості та відомостей про передачу кредитної справи; Витяг із реєстру не має підписів та печаток сторін договору факторингу, що робить його неналежним доказом згідно зі ст. 76 ЦПК України, оскільки неможливо встановити, чи дійсно дана сторінка є частиною Реєстру; позивач не надав доказів сплати за договором факторингу, що є обов`язковим для підтвердження реального переходу прав, саме за кредитну заборгованість відповідача. Відповідач вважає, що відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору та інших належних доказів, позбавляє відповідача та суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором в зазначеній позивачем сумі. Також, на переконання відповідачка, у матеріалах справи відсутні належні докази узгодження наданих конкретних кредитних умов, оскільки наданий позивачем договір не містить підпису позичальника. Водночас, відповідач не погоджується з позицією позивача, що договір про споживчий кредит було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону відповідача, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір про споживчий кредит (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Відповідач наполягає у відзиві на тому, що вона не укладала Кредитний договір, в редакції, яку долучив представник позивача в якості копії до позовної заяви, не погоджувала відповідні процентні ставки та кабальні умови кредитування. Жоден доказ по справі не підтверджує, що вона узгодила саме надану позивачем редакцію договору та всі його умови, що в своїй сукупності свідчить про неукладеність спірного кредитного договору. Щодо нарахування позивачем комісії, відповідачка зауважила, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про споживче кредитування», а тому, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою, є нікчемною. Окрім вказаного, відповідач за доводами відзиву заперечує щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу у зв`язку із необґрунтованістю також і в цій частині вимог позивача. 20.10.2025 року до суду через підсистему «Електронний Суд» від позивача у даній справі надійшла відповідь на відзив (вх. №69331), у якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» у повному обсязі. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відповіді на відзив, позивач вказав, що він вважає аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву відповідачем безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання, оскільки, по - перше, для підтвердження факту відступлення права вимоги, зокрема і до [PERSON] в матеріалах справи наявні усі документи, а саме: копія договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року, копія витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року, копія акту приймання-передачі Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року та копія платіжної інструкції до Договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року. При цьому, щодо укладення кредитного договору, позивач зауважив, що кредитний договір №5195840 було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор. Так, за доводами позивача, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а тому, кредитний договір зі сторони відповідача був підписаний одноразовим ідентифікатором - U78596, який міститься у доданих до матеріалів справи документів, з огляду на що, твердження відповідача про відсутність ідентифікації та неукладеність договору у даному разі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Позивач вважає, що відповідач свідомо уклала даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з його прийняттям, а кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договору, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором. Також, на переконання позивача, у даному разі надання оригіналу кредитного договору не є необхідним, оскільки в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії відповідних документів, які є достатніми для розгляду даної справи по суті. Окрім наведеного позивач звернув увагу суду на ту обставину, що відповідачем не надано контррозрахунку заборгованості та не спростовано факту перерахування на її картковий рахунок кредитних коштів. 23.10.2025 року до суду надійшла витребувана ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 24.09.2025 року у справі №521/16762/25 від АТ «Універсал Банк». Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, а саме оригіналу електронного доказу - кредитного договору, суд дійшов до такого висновку. В силу положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачаєтсья із ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст.78 ЦПК України, яка регламентує допустимість доказів, установлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2, 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи ,які він може спростувати; 3) підстави,з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів має бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. При цьому, суд зважає на те, що відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем до матеріалів справи докази оформлені належним чином, подані у розбірливому вигляді. Крім того, під час вирішення клопотання відповідача, суд враховує, що надані до матеріалів справи договори підписані сторонами електронним цифровим підписом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналіз наведених положень дає підстави стверджувати, що однією з основних характеристик окремого доказу є його належність, яка відображає зв`язок доказового матеріалу з предметом спору та його здатність впливати на вирішення справи по суті. Водночас належність доказу не презюмується, а має бути доведена стороною, яка на нього посилається, у тому числі при поданні клопотання про витребування доказів. Суд також зазначає, що відповідачем не надано суду доказів щодо вживання заходів для отримання відповідних доказів (зокрема оригіналу кредитного договору та додатків до нього самостійно, неможливості їх отримання у інший спосіб, з огляду на що, у задоволенні заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів у даній справі слід відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві та відповіді на відзив зазначив щодо підтримання позовних вимог, також просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, яке судом розглянуте та задоволене. Відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідач була сповіщена належним чином, оскільки є користувачем підсистеми «Електронний Суд». Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відмовою в частині стягнення комісії, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно Анкети-заяви на кредит №5195840 від 23.12.2022 року відбувся процес оформлення та розгляду ТОВ «Мілоан» заяви відповідача на отримання кредиту. А саме, [PERSON] звернулася до Фінансової установи з метою надання їй кредитних коштів у розмірі 10000 грн. на строк кредиту - 10 днів, дата повернення кредиту - 02.01.2023 року. В цей же день, по заяві №5195840 ТОВ «Мілоан» було прийнято позитивне рішення та погоджено умови кредитування: замовлена сума 15000, строк - 10 днів, погоджена сума - 10000, комісія за надання - 10% одноразово, ставка процентів - 1,50 % за кожен день користування. 23.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором з боку відповідача, було укладено договір споживчого кредиту №5195840, що також підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої позичальника ідентифіковано за одноразовии ідентифікатором U78596, направленого позичальнику ТОВ «Мілоан» на мобільний номер телефону [NUMBER] 23.12.2022 року об 16 год.59 хв. Відповідно до умов договору, ТОВ «Мілоан» надав відповідачу у кредит у розмірі 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, кредит надається загальним строком на 100 днів з 23.12.2022 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пунктом 1.3.1. Договору передбачено, що пільговий період складає 10 днів, з 23.12.2022 року і закінчується 02.01.2023 року. Пунктом 1.3.2. Договору визначено, що поточний період складає 90 днів, з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 02.04.2023 року. Пунктом 1.4. Договору сторони погодили, що позичальник має право повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу - 02.01.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості - 02.04.2023 року. Відповідно до п. 1.5. Договору загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 2500 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 12500 грн., а за весь строк кредитування складає 39500 грн. Відповідно до п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту складає - 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту однаразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають - 1500 грн., проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають - 27000 грн. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.1.5.2.,1.5.3.,1.6. цього Договору. Пунктом 2.3 Договору передбачена пролонгація. Згідно із п. 2.3.1. Договору Позичальник має право неоднаразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на тих самих умовах, за умови, що Позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Првил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п. 2.3. Договору та розділом 6 Првил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, у розмірі, що визначається змістом додаткового договору/додаткової угоди, що підписується Позичальником у зв`язку із пролонгацією та певну частку заборгованості за Договором. Згідно графіку платежів за Договором споживчого кредиту №5195840 від 23.12.2022 року, наданого ТОВ «Мілоан», загальна вартість кредиту складає 39500 грн. Також в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту №5195840, як додаток №2 до договору про споживчий кредит №5195840 від 23.12.2022 року, у якому вказано, зокрема, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Згідно платіжного доручення від 23.12.2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти у розмірі 10000 грн. на платіжну картку [NUMBER] . Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення кредиту, надані ТОВ «Мілоан», вбачається що нарахування процентів, комісій та інших платежів, нараховувалися відповідно до Договору споживчого кредиту №5195840 від 23.12.2022 року. Також у матеріалах справи наявна інформація, надана АТ «Універсал Банк», яка містить банківську таємницю, а саме те, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , 23.12.2022 року на яку було зараховано платіж у розмірі 10000 грн. із призначенням платежу: кошти згідно договору №5195840. Верифікація [PERSON] , власника банківської картки № [NUMBER] була проведена згідно із регламентом Банку. 27.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №95-МЛ, предметом якого є відступлення права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг. Додатковою угодою №1 до вказаного вище договору сторони погодили форму Реєстру боржників та виклали його у відповідній редакції. З Витягу з Реєстру боржників від 26.08.2025 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Кредит-Капітал» прийняло від ТОВ «Мілоан» право вимоги у тому числі за договором споживчого кредиту №5195840 від 23.12.2022 року, укладеним з [PERSON] , де сума боргу складає 39500 грн. Вказаний Витяг містить підписи і печатки сторін договору. За Актом приймання - передачі Реєстру боржників від 27.04.2023 року до Договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року, Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 27.04.2023 року у загальній кількості 2188 осіб. Відповідно до платіжної інструкції №71170 від 27.04.2023 року Новий Кредитор сплатив на рахунок Кредитора за договором відступлення прав вимоги від 27.04.2025 року №95-МЛ 822012 грн. 02 коп. Також позивачем 12.09.2025 року на адресу відповідача направлена досудова вимога, яка останньою залишена поза увагою. Доказів погашення заборгованості ані перед первісним позикодавцем, ані перед позивачем, з боку відповідача матеріали справи не містять, як і не містять контррозрахунку відповідача щодо нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами. Окрім наведеного, на підставність вимог надання правничої допомоги, позивачем суду надано наступні документи: Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, Акт наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05.09.2025 року, Детальний опис наданих послуг до Акта. Також, інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, матеріали справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми заборгованості за кредитним договором. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак, після підписання кредитного договору у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема, у позикодавця виникає зобов`язання надати кредитні кошти позичальнику, а у позичальника виникає зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи, що виникають в результаті використання кредитних коштів. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За результатами заповнення Заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Рішення про надання чи відмову у наданні кредиту приймається Товариством на підставі обробки персональних даних Позичальника, зазначених в Заявці, та будь-якої додаткової інформації, наданої Позичальником, чи отриманої Товариством з інших джерел (п.п. 3.4., 3.6. Правил). Таким чином ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор), перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевіряє особисті дані позичальника, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевіряє чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Судом встановлено, що між первісним кредитодавцем та відповідачем виникли кредитні правовідносини в порядку вимог Закону України «Про електронну комерцію», а саме, 23.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором з боку відповідача, було укладено договір споживчого кредиту №5195840, що також підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої позичальника ідентифіковано за одноразовии ідентифікатором U78596, направленого позичальнику ТОВ «Мілоан» на мобільний номер телефону [NUMBER] 23.12.2022 року об 16 год.59 хв. Пунктом 7.1. Кредитного договору № 5195840 від 23.12.2022 року визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відтак, у даному разі, доводи відзиву відповідача про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підписання відповідачкою договору про надання кредиту електронним цифровим підписом є такими, що не приймаються судом як належні, оскільки спростовуються наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію позичальника. Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тобто, як встановлено судом, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ Мілоан та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 02.11.2021 року у справі № 243/6552/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, враховуючи досліджені судом матеріали справи, суд зазначає, що аргументи відповідачки щодо фактичної відсутності з боку позивача доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, а тому суд не бере до уваги, оскільки матеріали справи містять інформацію надано АТ «Універсал Банк», згідно із якою на картку [PERSON] № [NUMBER] 23.12.2022 року було перераховано суму кредиту в розмірі 10000 грн. Також суд зазначає, що відповідачкою не надано доказів оплати заборгованості, яка виникла на виконання електронного кредитного договору від 23.12.2022 №5195840, не спростовано належно проведеного розрахунку заборгованості первісного кредитодавця, з огляду на що, обставина укладеності кредитного договору, оскільки вказане підтвержено фактом його виконання первісним кредитодавцем, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду даної справи, як і обставина отримання відповідачкою кредитних коштів та не повернення їх кредитодавцю. Щодо відсотків, нарахованих позивачем, суд зазначає таке. Як встановлено судом, відповідно до умов договору, ТОВ «Мілоан» надав відповідачу у кредит у розмірі 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, кредит надається загальним строком на 100 днів з 23.12.2022 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пунктом 1.3.1. Договору передбачено, що пільговий період складає 10 днів, з 23.12.2022 року і закінчується 02.01.2023 року. Пунктом 1.3.2. Договору визначено, що поточний період складає 90 днів, з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 02.04.2023 року. Пунктом 1.4. Договору сторони погодили, що позичальник має право повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу - 02.01.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості - 02.04.2023 року. Відповідно до п. 1.5. Договору загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 2500 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 12500 грн., а за весь строк кредитування складає 39500 грн. Відповідно до п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту складає - 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту однаразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають - 1500 грн., проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають - 27000 грн. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.1.5.2.,1.5.3.,1.6. цього Договору. Пунктом 2.3 Договору передбачена пролонгація. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у даній справі, оскільки судом було встановлено, що за умовами спірного кредитного договору №5195840 від 23.12.2022 сторони визначили термін (дату) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 02.04.2023 року, нарахування первісним кредитодавцем процентів за користування кредитними коштами до 02.04.2023 року, як це зазначено у наданому останнім розрахунку, є правомірним та арифметично вірним. Враховуючи наведене, на підставі досліджених судом обставин, суд приходить до переконання, що первісним кредитодавцем були виконані умови договору, надано відповідачці кредитні кошти, однак відповідач порушила умови договору щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в межах строку дії такого договору, а відтак позовні вимоги в цій частині є доведеними та таким, що потребують задоволення. Щодо нарахованої первісним кредитодавцем комісії, суд зазначає таке. Відповідно до п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту складає - 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту однаразово в момент видачі кредиту. Так, як встановлено судом, у кредитному договорі Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), а тому, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту) є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». До схожих висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22. У зв`язку із наведеним, суд вважає, що підстав для нарахування комісії в первісного кредитодавця не виникло, з огляду на що, в цій частині позову слід відмовити. Щодо переходу права вимоги до відповідачки до фактора, суд зазначає таке. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно Правової позиції Верховного Суду України висловленій в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від о6ов`язку погашення кредиту взагалі". Тобто, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України . У даному разі, судом встановлено, що 27.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №95-МЛ, предметом якого є відступлення права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг. Додатковою угодою №1 до вказаного вище договору сторони погодили форму Реєстру боржників та виклали його у відповідній редакції. З Витягу з Реєстру боржників від 26.08.2025 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Кредит-Капітал» прийняло від ТОВ «Мілоан» право вимоги у тому числі за договором споживчого кредиту №5195840 від 23.12.2022 року, укладеним з [PERSON] , де сума боргу складає 39500 грн. Вказаний Витяг містить підписи і печатки сторін договору. За Актом приймання - передачі Реєстру боржників від 27.04.2023 року до Договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року, Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 27.04.2023 року у загальній кількості 2188 осіб. Відповідно до платіжної інструкції №71170 від 27.04.2023 року Новий Кредитор сплатив на рахунок Кредитора за договором відступлення прав вимоги від 27.04.2025 року №95-МЛ 822012 грн. 02 коп. Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи надані позивачем належні та допустимі докази переходу прав вимоги від первісного кредитодавця до відповідача, суд вважає, що доводи відповідача, зазначені нею у відзиві на позов щодо недоведеності факту переходу прав вимоги за договором факторингу у даній справі не заслуговують на увагу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором частково обґрунтованими та такими, що потребують часткового задоволення в частині стягнення основої суми боргу та відсотків за користування кредитними коштами з відмовою в частині стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованої останнім комісії за оформлення кредиту. Щодо вимог позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві було заявлено вимоги про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. На підтвердження цих вимог позивач надав копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка Михайла Ігоровича та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», акт наданих послуг №992 від 05.08.2025, відповідно до якого сторони підтвердили факт надання Адвокатським об`єднанням «Апологет» та прийняттям клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними договору про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року №0107, сума наданих послуг відповідно до договору складає 8000 грн; детальний опис наданих послуг до акту №992 від 05.09.2025 до договору про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року №0107. У даній справі, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 8000 грн. є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Водночас, враховуючи те, що позов судом задоволено частково, на користь позивача з відповідачки слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 7797 грн. 47 коп. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає, що із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належить стягнути сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2361 грн. 11 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial