Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА. Короткий зміст позовних вимог. У серпні 2024 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє її представниця адвокат Бартошук В.О., звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 63230,43 грн, з яких: 37357,91 грн - матеріальна шкода у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; 5872,52 грн - матеріальна шкода у вигляді витрат, понесених на відновлення здоров`я після ДТП; 20000 грн - моральна шкода. В обгрунтування позову позивачка зазначили наступне. 20.04.2024 року об 11 год. 30 хв. у м. Миколаїв сталася ДТП за участю транспортного засобу за участю транспортного засобу КІА SPORTАGЕ, д.р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] та вантажного транспортного засобу ГАЗ 3302, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Викладені обставини встановлені в постанові Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.05.2024 у справі № 490/3414/24 (н/п 3/490/2022/2024), якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. Сторона позивачки зазначає, що внаслідок допущеного відповідачем ДТП автомобіль позивачки отримав наступні ушкодження: дзеркало на передніх правих дверцятах, поворотник на дзеркалі, праві передні та задні дверцята, ручка на передніх правих дверцятах, що відображено у додатку до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 20.04.2024 серії ААД № 873303 «Схема місця ДТП». Відповідно до Висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 22.05.2024 № 140-0083, складеного експертом РТТП Миколаївської області [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки КІА SPORTАGЕ, д.р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 20.04.2024 року, склала 28463,63 грн; вартість матеріального збитку, завданого позивачці з технічної точки зору, внаслідок його пошкодження 20.04.2024 в результаті ДТП, у цінах станом на час завершення виконання цього дослідження становить 57765,36 грн, у тому числі, величина втрати товарної вартості становить 29301,73 грн. У подальшому позивачкою за власний рахунок оплачено ремонт пошкодженого автомобіля КІА SPORTАGЕ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , виконаний ТОВ «АВТОГРАНД МИКОЛАЇВ», згідно акту виконаних робіт від 29.05.2024 № Z000062116/N0000041104, на суму 37394,13 грн, з ПДВ, до якої увійшла вартість послуг з ремонту та вартість замінених складових частин. Сторона позивачки вказує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302, д.р.н. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «УСГ» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.08.2023 № ЕР-216497733. 26.04.2024 р. ПАТ «СК «УСГ» сплачено позивачці суму страхового відшкодування 20407,45 грн без відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу. Разом із тим, на переконання позивачки, відшкодуванню їй підлягають також: 1) різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю завданого позивачці матеріального збитку внаслідок втрати автомобілем товарної вартості в загальній сумі 57765,36 грн.) і страховою виплатою, здійсненою ПАТ «СК «УСГ», в сумі 37357,91 грн (57765,36 грн. - 20407,45 грн.); 2) моральна шкода в сумі 20000 грн, завдана внаслідок глибоких душевних переживань, пов`язаних з ДТП, що призвело до моральних страждань; 3) витрати на медикаментозне лікування внаслідок ДТП у сумі 5872,52 грн. ІІ. ХІД СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 12.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 08.10.2024 року від представника відповідача - адвоката Гагашкіної Л.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з ПАТ «СК «УСГ» строком дії від 29.08.2023 року по 28.08.2024 року. Згідно договору страхування він застрахував свою цивільно-правову відповідальність за можливе заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної угоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ГАЗ 3302, д.р.н. [NUMBER] . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, згідно договору складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - триста двадцять тисяч грн; за шкоду, заподіяну майну сто шістдесят тисяч грн. Дорожньо-транспортна пригода із участю транспортного засобу ГАЗ 3302, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] мала місце 20.04.2024 року у м. Миколаєві, тобто у період дії договору страхування. Учасник ДТП [PERSON] повідомив страхову компанію «ПАТ «СК «УСГ» про настання страхового випадку. Таким чином, вимогу ст. 33 Закону України № 1961-ІV відповідачем [PERSON] було виконано. Щодо твердження сторони позивачки про ремонт автомобіля за власний кошт, сторона відповідача зазначає, що оскільки ПАТ «СК «УСГ» 26.04.2024 року сплатила позивачці суму страхового відшкодування у розмірі 20407,45 грн до звернення до ТОВ «АВТОГРАНД МИКОЛАЇВ», то відповідно 37394,13 грн - 20 407,45 грн = 16 986, 68 грн. То позивачка відповідно сплатила 16986,68 грн. В матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт від 29.05.2024 року № Z000062116/N0000041104, на суму 37 394,13 грн з ПДВ. Відсутні чеки на підтвердження сплати рахунку ТОВ «АВТОГРАНД МИКОЛАЇВ» з ремонту автомобіля КІА SPORTАGЕ, д.р.н. [NUMBER] . Та відсутні докази, чи були замінені деталі (заміна дверей, дверних ручок, поворотників ) та інше. Отже, враховуючи вищевказане, сторона відповідача вважає, що ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , є страховим випадком і відшкодування матеріальної, моральної шкоди та шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілій [PERSON] , повинно бути здійснено Страховою компанією «ПАТ «СК «УСГ». Щодо стягнення витрат на лікування, сторона відповідача вказує, що такі витрати та необхідність їх здійснення повинні бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 15.10.2024 року від адвоката Гагашкіної Л.І. надійшло клопотання про залучення ПАТ «СК «УСГ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. 14.10.2024 року від представника позивача - адвоката Бартошук В.О. надійшла відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги, мотивуючи це наступним. Позивачка не погоджується з доводами відповідача про те, що відшкодування матеріальної шкоди, шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої [PERSON] , та моральної шкоди повинно бути здійснено Страховою компанією ПАТ «СК «УСГ», оскільки умовами Полісу не передбачено відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу; згідно п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; страхове відшкодування було виплачене в розмірі 20407,45 грн. при франшизі 1500 грн. Полісом не передбачено і відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю потерпілих, або моральної шкоди. Отже, в даному випадку страхової виплати було недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої позивачці; при цьому, з огляду на особливості Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ним не передбачене відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілих не безпосередньо від ДТП, а внаслідок різкого погіршення здоров`я на тлі стресу, завданого спричиненим ДТП, або ж моральної шкоди. Зазначені обставини враховані позивачкою та відображені у позовній заяві, де вказано, що [PERSON] вважає підлягаючою стягненню з відповідача саме різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю завданого позивачці матеріального збитку внаслідок втрати автомобілем товарної вартості в загальній сумі 57765,36 грн.) і страховою виплатою, здійсненою ПАТ «СК «УСГ», в сумі 37357,91 грн. (57765,36 грн. - 20407,45 грн.). Таким чином, сторона позивачки вважає, що вона, як власниця транспортного засобу, пошкодженого у ДТП, яка відбулась з вини відповідача, має право на повне відшкодування завданої їй шкоди, у зв`язку з чим [PERSON] , як завдавач шкоди, зобов`язаний сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди (57765,36 грн) і страховою виплатою (20407,45 грн), а саме, суму 37357,91 грн. Щодо доводів відповідача про те, що зазначена позивачкою сума матеріальних збитків не підлягає стягненню, оскільки надані фіскальні чеки не підтверджують придбання ліків за призначенням лікаря відповідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого, сторона позивачки зазначає, що наведені вище твердження відповідача свідчать про неповне дослідження тексту позовної заяви, в якому зазначалося, що для лікування внаслідок різкого погіршення здоров`я позивачка була вимушеною витрачати власні кошти та купувати медикаменти відповідно до призначень лікарів та своїх діагнозів. Діагнози [PERSON] також описані в тексті позову та документально підтверджені додатками до нього; з інструкцій до придбаних позивачкою після ДТП медикаментів на загальну суму 5872,52 грн., вбачається, що саме ці препарати слід приймати у випадку захворювання на цукровий діабет у стадії декомпенсації та під час кризового перебігу гіпертонічної хвороби. При цьому, до таких негативних наслідків призвело саме ДТП, спричинене відповідачем. Ухвалою суду від 17.10.2024 року постановлено: клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката\~Гагашкіної Лілії\~Іванівни про\~продовження процесуального\~строку на\~подання відзиву\~-\~задовольнити;\~клопотання про\~залучення третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~стороні відповідача\~-\~задовольнити;\~залучити ПАТ\~«СК «УСГ»\~до участі\~у справі\~№490/6734/24\~в якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору,\~на стороні\~відповідача -[PERSON] ; долучити до матеріалів справи докази направлення [PERSON] відповіді на відзив; закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. 16.01.2025 року від представника відповідача адвоката Гагашкіної Л.І. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що сторона відповідача вважає заявлений позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не може бути задоволений судом. Вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за обставин, що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Сторони до судового засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Барташук В.О. надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Гагашкіна Л.І. надала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви по суті спору не надав. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, які не з`явились. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. Судом встановлено, що постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.05.2024 року у справі про адміністративні правопорушення № 490/3414/24 визнано [PERSON] , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850,00 грн. У вказаній постанові, яка набрала законної сили, судом встановлено наступне. 20.04.2024 року відносно [PERSON] був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу, 20.04.2024 року, о 11 год. 30 хв.,\~м.\~Миколаїв,\~вул.\~3-я\~Слобідська,\~56,\~водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом "ГАЗ 3302", д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 2.3 "б", 10.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), був неуважний, не врахував дорожню обстановку, під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом транспортним засобом «KIA SPORTAGE», д.н.з. [NUMBER] , яке було припарковане позаду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.\~За дані\~дії передбачена\~відповідальність за\~ст.\~124\~КУпАП. Вина [PERSON] у вчиненні\~правопорушення підтверджується\~доказами наявними\~в матеріалах\~справи,\~а саме: схемою місця ДТП, письмовими поясненнями [PERSON] та письмовими поясненнями і заявою особи, яка притягується до адміністративної діяльності. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18 та від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники\~не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, № 41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року). На важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (див., зокрема, пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19); пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20). Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється. Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , власником транспортного засобу автомобіля «KIA SPORTAGE», д.н.з. [NUMBER] є позивачка [PERSON] . Відповідно до Полісу № ЕР-216497733 від 28.08.2023 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, укладеного між [PERSON] та ПАТ «СК «УСГ», цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302, д.р.н. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «УСГ». За умовами даного Полісу, страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`я становить 320\~000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну - 160\~000,00 грн; розмір франшизи становить 1500,00 грн. Згідно Страхового акту №ОСЦВ-3035 та розрахунку суми страхового відшкодування, складених ПАТ «СК «УСГ» 26.04.2024 року, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті [PERSON] складає 20\~407,45 грн. 26.04.2024 року ПАТ «СК «УСГ» перераховано на картковий рахунок [PERSON] вказану вище суму страхового відшкодування у розмірі 20\~407,42 грн, що підтверджується скрін-шотом із мобільного застосунку позивачки Приват24, в якому відображене надходження 26.04.2024 коштів у сумі 20357,45 грн. з призначенням платежу: Зарахування. Коментар: PAT SK USHStrah.vidshk. EP-216497733 v28.08.23 str. AktOSTsV-3035 v 26.04/24 r. BezPDV. Відповідно до Висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 22.05.2024 № 140-0083, складеного експертом РТТП Миколаївської області Єрофєєвим В.О., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки «КІА SPORTАGЕ», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 20.04.2024 в результаті ДТП, склала 28463,63 грн; вартість матеріального збитку, завданого позивачці з технічної точки зору, внаслідок його пошкодження 20.04.2024 в результаті ДТП, у цінах станом на час завершення виконання цього дослідження становить 57765,36 грн, у тому числі величина втрати товарної вартості становить 29301,73 грн. ІV. ВИСНОВКИ ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Щодо стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №674/1666(провадження №61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою». Відповідно до статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-ІУ) виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом № 1961-ІУ не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п. 12.1 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 встановлено, що якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому пред`явлення позивачем до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Близькі за змістом висновки зроблено також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі N 910/3867/16,від 14травня 2018 року у справі N 910/5092/17 та від 10 липня 2018 року у справі N 922/1436/17. Верховний суд України у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17, зазначив, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16 та № 910/32969/15). У постанові Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч, 2 ст. 1192 ЦК). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч. 2 ст. 1192 викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі М 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22). Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Розмір збитку - це вартість ремонту з застосування зносу автомобіля, а відновлювальний ремонт без нього. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує при пошкодженні транспортного засобу саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а не матеріальний збиток в розумінні п. 2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5 1 наступними змінами та доповненнями. За такого, враховуючи вищевказані норми закону, суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача про те, що в даному випадку відшкодування заявленої шкоди повинно бути здійснено страховою компанією ПАТ «СК «УСГ». За змістом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Тобто, за змістом вказаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Таким чином, економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Таким чином, суд визнає доведеним, що позивачка, як власниця транспортного засобу, пошкодженого у ДТП, яка відбулась з вини відповідача, має право на повне відшкодування завданої їй шкоди, у зв`язку з чим [PERSON] , як завдавач шкоди, зобов`язаний сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди у сумі 57765,36 грн і страховою виплатою у сумі 20407,45 грн, а саме 37357,91 грн. Щодо стягнення моральної шкоди. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбаченіст. 16 Цивільного Кодексу України. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.\~23\~ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодження її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. ( STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, g 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він зазнав і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди». Згідно з частиною четвертою статті 1193\~ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоду завдано вчиненням злочину. Визначаючи позивачу моральне відшкодування, суд враховує, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, пошкоджено власність позивачки, засіб пересування, який використовувався щоденно в її інтересах, - позивачка була певний час позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені її життєві плани, проведення вимушеного незапланованого ремонту транспортного засобу вимагало значних додаткових зусиль. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що сума в розмірі 2 000,00 гривень є розумною, виваженою та справедливою, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] . Також слід зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Щодо стягнення витрат на лікування. Судом встановлено, що позивачка є інвалідом ІІІ групи; інвалідність встановлена строком до 01.03.2026, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.03.2023 серії 12ААВ № 653743. Інвалідність встановлена за загальним захворюванням; позивачці рекомендовано лікування і спостереження у ендокринолога, сімейного лікаря, згідно нормативного надання мед. допомоги; пролонговану терапію. Згідно Виписки з медичної карти стаіцонарного хворого № 3077, захворюванням [PERSON] є цукровий діабет ІІ типу, середньої важкості, ст. субкомпенсації; супутній діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст., 1 ст., ризик 2. Сторона позивача, обгрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача витрат,\~понесених на\~відновлення здоров`я\~після ДТП,\~посилалася на\~те,\~щопозивачка перенервувала у зв`язку зі стресовою ситуацією, спричиненою ДТП, яка сталася з вини відповідача, у зв`язку з чим, її самопочуття різко погіршилося і вона була вимушеною викликати швидку допомогу та направитися до лікарні. Згідно зворотного повідомлення від 20.04.2024 КНП ММР «Міська лікарня № 1» м. Миколаїв, [PERSON] було обстежено з 16:00 до 17:30 20.04.2024 та встановлено, що має місце кризовий перебіг гіпертонічної хвороби, артеріальний тиск 160/100, пульс 98, глюкоза 16,4%, синусова тахікардія, цукровий діабет 2 типу декомпенсація. Позивачці надано медичну допомогу: магнія сульфат, метопролол 50 мг, після чого тиск покращився, до 140/70, пульс до 86; лікарем рекомендовано позивачці нагляд сімейного лікаря, ендокринолога, госпіталізацію у ендокринологічне відділення. В матеріалах справи наявні квитанції, підтверджуючі придбання позивачкою медикаментів відповідно до призначень лікарів та своїх діагнозів (гептрал, тіотриазолін, шприці, спирт етиловий, сорбілакт, бетаметазон, аллопуринол, аскисвітамкруторут, фолієву кислоту) на загальну суму 5872,52 грн, що підтверджується відповідними чеками: від 21.04.2024 на суму 430 грн.; від 22.04.2024 на суму 1194,90 грн.; від 22.04.2024 на суму 40 грн.; від 23.04.2024 на суму 1360,17 грн.; від 23.04.2024 на суму 315,31 грн.; від 24.04.2024 на суму 215,50 грн.; від 25.04.2024 на суму 760 грн.; від 27.04.2024 на суму 774,70 грн.; від 04.05.2024 на суму 781,90 грн. Судом приймається до уваги період придбання медикаментів та їх відповідність наявним у позивачки захворюванням, які загострилися безпосередньо після госпіталізації позивачки в день ДТП. За такого суд визнає, що збитки у вигляді вартості медикаментів у сумі 5872,52 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів у сумі 43230,43 грн, з яких: 37357,91 грн - матеріальна шкода та 5872,52 грн. - витрати на лікування, а також стягнення 2000 грн моральної шкода. Згідно вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення. V. СУДОВІ ВИТРАТИ Згідно ст.\~133\~ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. 08.05.2024 року позивачкою здійснено оплату за проведення експертизи в розмірі 4000, 00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 140-0083 від 08.05.2024 року та платіжною інструкцією № 0.0.3641295033.1 від 13.05.2024 року. Таким чином, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження а розмірі 4000,00 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки вказаний висновок покладено в основу рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3801204089.1 від 04.08.2024 р. За такого, з відповідача слід стягнути суму пропорційну розміру задоволених позовних вимог, тобто 693,12 грн (45230,43 грн х 968,96/ 63230,43 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial