Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

27 червня 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що [INFO] [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказував, що померла [PERSON] є його рідною бабу-сею та матір`ю його батька - [PERSON] (відповідача по справі). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . В своєму заповіті [PERSON] заповіла все своє майно онукові - [PERSON] (позивачу по справі). Звернувшись 17.10.2024 року до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, позивач дізнався, що станом на момент смерті [PERSON] в її квартирі був зареєстрований [PERSON] , який входить до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України, незалежно від умов заповіту. Позивач вказував, що [PERSON] , який є його батьком, на-прикінці 2018 року виїхав за межі України, і став постійно проживати в російській фе-дерації. З того часу відповідач припинив спілкуватися зі своєю матір`ю - [PERSON] , не надавав їй жодної допомоги, хоча остання була особою похи-лого віку, постійно хворіла, і не могла за собою доглядати, в зв`язку з чим потребувала стороннього догляду. Позивач зазначив, що у лютому 2020 року його матір - [PERSON] , яка є невісткою [PERSON] , приїхала у м. Чернівці і виявила, що остання вжене може себе самостійно обслуговувати і потребує сторонньої допомо-ги та догляду. Оскільки [PERSON] та [PERSON] постійно проживають і працюють в Італії, позивачі домовилися з сестрою [PERSON] - [PERSON] та її чоловіком - [PERSON] , що вони будуть піклуватися та доглядати [PERSON] , а позивачі бу-дуть оплачувати придбання всього необхідного для неї (ліків, продуктів харчування та іншого), та відшкодовувати всі понесені доглядальниками витрати і комунальні пла-тежі. Фактично з лютого 2020 року [PERSON] та її чоловік, - [PERSON] -сандр, щоденно відвідували [PERSON] , надавали їй допомогу у придбанні про-дуктів та готуванні їжі, оплаті комунальних платежів та прибиранні. З початку 2023 року здоров`я [PERSON] погіршилося, вона стала частіше хворіти, погано бачити, мала високий артеріальний тиск, в зв`язку з чим перестала самостійно ходити і відві-дувати вулицю. 21 квітня 2024 року [PERSON] та її чоловік прийшли до [PERSON] , щоб знову надати їй допомогу, але виявили, що вона непритомна, а тому вони, разом з сусідкою викликали "Швидку допомогу", лікарі якої встновили смерть [PERSON] від гострої серцевої нестачі. Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] , життям своєї матері - померлої [PERSON] не цікавився, на всі її прохання допомогти відповідач відмовлявся, посилаючись на свою зайнятість. Після смерті [PERSON] він не приїхав на по-ховання матері, і ніякої участі не прийняв. Поховання померлої [PERSON] про-водили [PERSON] та її чоловік [PERSON] , за домовленістю та оплатою всіх риту-альних послуг позивачем [PERSON] та [PERSON] .. Позивач наголошував, що з 2023 року [PERSON] перебувала у безпорадному стані, тобто була безпомічною особою, неспроможною своїми силами, черенз похилий вік, фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого жит-тя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, але, не зважаючи на це, син померлої - відповідач [PERSON] самоусу-нувся від надання їй будь-якої допомоги, виїхав за межі України і, навіть, не повідом-ляв місце свого проживання та контакти. На підставі наведеного, позивач просив суд усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.07.2025 року від-крито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 04.09.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу при-значено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Малєнко Ольга Валеріївна підтримала позовні вимоги в повному обсязі, і пояснила суду, що позивач [PERSON] - є сином відповідача [PERSON] , і онуком по-мерлої [PERSON] . Представник позивача - Малєнко О.В. зазначила, що померла [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] . Її онук - [PERSON] та невістка - [PERSON] постійно проживали в Італії, але постійно відвідували [PERSON] , приїзджали у відпустку, постійно спілкувалися по телефону, допомогали їй матеріально, повністю опікуючись її життям та станом здоров`я. Відповідач - [PERSON] мав проро-сійські погляди, негативно відносився до Держави Україна, і постійно виїзджав до ро-сійської федерації, а в 2018 році, вже після початку російської агресії і окупації АР Крим, виїхав на постійне місце проживання до росії через контрольно-пропускний пункт "Каланчак" до тимчасово окупованої території АР Крим, після чого, жодного ра-зу, не повертався до України. Представник Малєнко О.В. вказувала, що з моменту виїзду в 2018 року відпові-дач не цікавився життям своєї матері - [PERSON] , не надавав їй жод-ної допомоги, а коли йому дзвонили, і просили допомогти, відповідав, що "..в неї є для цього пенсія, і їй необхідно вирішувати все самій". Починаючи з 2020 році стан здоров`я [PERSON] став погіршу-ватися, вона стала частіше хворіти і потребувати більше допомоги у готуванні їжі та прибиранні. Для цього позивач та його матір - [PERSON] домовилися з рідною сестрою [PERSON] - [PERSON] та її чолові-ком, щоб вони на постійній основі, щоденно, провідували [PERSON] за місцем її проживання, купували їй продукти та допомогали у прибиранні житла. Крім того, [PERSON] та [PERSON] допомогали здійснювати ко-мунальні платежі за адресою проживання [PERSON] , а позивач [PERSON] та його матір - [PERSON] пересилали їм для цього гроші та оплачували всі інші витрати, пов`язані з доглядом [PERSON] .. Адвокат Малєнко О.В. також зазначила, що, оскільки [PERSON] перебу-вала в похилому віці, хворіла, і потребувала сторонньої допомоги, її життям та здо-ров`ям постійно опікувалися онук - син відповідача і позивач по справі - [PERSON] та його матір - [PERSON] , яка є колишньою дру-жиною відповідача [PERSON] . Саме тому, а також через відмову у наданні такої допомоги в догляді з боку сина - відповідача [PERSON] , [PERSON] 17 жовтня 2022 року про-явила волевиявлення залишити заповіт, і все належне їй майно заповіла онукові - [PERSON] . Починаючи з 2023 року [PERSON] , внаслідок похилого віку та погрішення стану здоров`я, перестала пересуватися самостійно, і майже втратила зір, тобто знаходилася у безпорадному стані. Відповідачеві було відомо про стан здоров`я матері, але відповідач [PERSON] не цікавився цим, ігноруючи надання допомоги [PERSON] .. Після того, як [INFO] [PERSON] померла, відповідач не приїхав на її поховання, і не прийняв будь-якої участі у його проведенні. Всі ри-туальні послуги та сам обряд поховання провели та оплатили подружжя [PERSON] та [PERSON] , за грошові кошти, які для цього їй перерахували [PERSON] та [PERSON] шляхом грошових переказів з Італії. В подальшому, при оформленні спадщини, за дорученням сина, [PERSON] дізналася від нотаріуса, що її колишній чоловік - відповідач [PERSON] має обов`язкову частку в майні, що залишилося після смерті [PERSON] , а тому вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом, вважаючи, що [PERSON] слід усунути від права на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки він, будучи сином померлої, яка, через похилий вік та тяжку хво-робу, перебувала в безпорадному стані, маючи можливість надати їй допомогу, ухи-лився від її надання. Таким чином, представник позивача - адвокат Малєнко О.В. просила суд позов-ні вимоги за-довольнити в повному обсязі та усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .. Відповідач [PERSON] в судове асідання неодноразово не з`явився. Судом приймалися заходи, щодо належного сповіщення відповідача [PERSON] про день та час розгляду справи, як поштовими засобами за останнім місцем проживання, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Шевченківсь-кого районного суду м. Чернівці, але останній не скористався своїм правом приймати участь у судовому процесі та захищати своє право, не з`явився в судові засідання, про причини неявки суду не повідомив, виправдовувальних документів своєї неявки суду не надав. Суд вважав можливим розглядати справу за відсутністю відповідача [PERSON] та ухвалити по справі заочне рішення. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні по-яснила, що вона є сестрою [PERSON] та тіткою позивача [PERSON] , а тому добре була знайома з членами їх сім`ї - померлою [PERSON] та її сином - відповідачем [PERSON]. Свідок зазначила, що вона часто бувала в гостях у померлої [PERSON] , була обізнана її життєвими проблемами та станом здоров`я, а тому в 2020 році, коли до неї звернулася сестра - [PERSON] з проханням допомогти у догляді за [PERSON] , погодилася, і, разом зі своїм чоловіком - [PERSON] стала постійно відвідувати останню за місцем її проживання, купувати їй продук-ти харчування, допомагати у приготуванні їжі та прибираннях, тощо. Свідок вказала, що померла [PERSON] постійно скаржилася їй, що син - відповідач [PERSON] її ігнорує, не хоче приїзджати в Україну, має проросійські погляди та називає всіх українців "Бандерівцями". На прохання [PERSON] допомогти матеріально та фізично, [PERSON] в телефонних розмовах категорично відмовився, зазначивши, що в матері є для цього її пенсія. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він з 2020 року, разом зі своєю друкжиною - [PERSON] , за проханням та домовленістю з [PERSON] та її сином [PERSON] , які постійно мешкають в Італії, здійснював догляд за [PERSON] , яка в силу свого похилого віку та станом здоров`я перебувала у безпорадному стані. Свідок зазначив, що син померлої [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] відмовився доглядати за матір`ю, ігноруючи її прохання. Крім того, свідок пояснив, що він знає [PERSON] , як не дуже порядну лю-дину, який після початку вторгнення російської федерації та окупації АР Крим мав проросійські погляди, був налаштованим на користь росії, в зв`язку з чим, в 2018 році виїхав на територію тимчасово окупованого АР Крим. Свідок також наголосив, що він познайомився з відповідачем [PERSON] , коли він мав первісне прізвище " [PERSON] ", але останній потім неодноразово зміню-вав свої прізвища, невідомо з якою метою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він мешкає по сусідству з померлою [PERSON] , добре спілкувався з нею, і, оскільки він працює медиком "Швидкої допомоги", часто відвідував її для на-дання медичної допомоги. Свідок підтвердив, що [PERSON] проживала самот-ньо, перебувала у такому фізичному стані, який не дозволяв їй самостійно дбати про себе та повноцінно забезпечувати свої щоденні потреби, страждала на захворювання серця. Зазначив, що останній рік життя [PERSON] погано пересувалася, перебу-вала у безпорадному стані, але відмовлялася від госпіталізації. Свідок наголосив, що сина [PERSON] - відповідача [PERSON] ніколи не бачив, оскільки він матір не відвідував і не допомагав їй, хоча [PERSON] потребувала сторонньої допомоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона добре знайома з померлою [PERSON] , до досягнення пенсійного віку тривалий час працювала разом з останньою на одному підприємстві, часто бувала у останньої в го-стях. Свідок вказувала, що перед смертю [PERSON] часто скаржилася їй на свого сина, плакала і жалілася, що вона просила про допомогу свого сина [PERSON] (від-повідача [PERSON] ), але він відмовляється, не хоче за нею доглядати, не відвідує і не допомогає, навіть, матеріально. Свідок зазначила, що останній рік свого життя [PERSON] погано пересу-валася, майже не ходила, а тому їй допомогали онук, невістка та родичі невістки - подружжя [PERSON] . Заслухавши пояснення представник позивачки - Малєнко О.В. , показання свід-ків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові ма-теріали справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, а позов таким, що слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено: [INFO] в м. Чернівці померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (а.с.16). Згідно заповіту від 17.10.2022 року [PERSON] заповіла належ-ну їй квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-18). Відповідно витягу про реєстрацію в Спадоковому реєстрі (а.с.19) від 17.10.2022 року, в спадковому реєстрі за №69806924 зареєстрований заповіт [PERSON] (а.с.19). У відповідності свідоцтву про народження [PERSON] , ос-танній народився [INFO] , батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Довіреністю від 17.09.2024 року [PERSON] надав повнова-ження представництва його інтересів в усіх організаціях, установах та судах своїй ма-тері - [PERSON] (а.с.26-37) Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78783012, приватним но-таріусом Чернівецького міського нотаріального округу Паленчук Л.М. заведено спад-кову справу №73146521, після смерті спадкодавця [PERSON] , помер-лої [INFO] (а.с.38). Відповідно довідці №640046 від 17.10.2024 року про реєстрацію/останнє місце проживання, останнє місце проживання померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] було зареєстроване з 25.10.1976 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, у вказаній довідці Особою, яка була зареєстрована за адресою реєстрації померлої заз-начено [PERSON] , [INFO] . Дата реєстрації 06.09.1994 року.(а.с.39). Квитанціями про оплату комунальних платежів (а.с.40-56) підтверджується факт оплати комунальних послуг, наданих за адресою: [ADDRESS] , з карткового рахунку гр-ки [PERSON] .. Відповідно рахунку-замовленню-акту №729901 від 23.04.2024 року та наклад-ній №038216, квитанції №000016217 від 23.04.2024 року, ритуальні послуги та похо-вання померлої [PERSON] оплачено громадянкою [PERSON] (а.с. 57-58). Зі змісту свідоцтва про поховання, виданого 06.09.2024 року [PERSON] , вбачається, що останньою проведено родинне поховання померлої [PERSON] на Центральному кладовищі м. Чернівці, сектор№ 64-В , ряд 11 , місце [NUMBER] . (а.с.60). У відповідності повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису зміну імені, зареєстровано зміну 14 жовтня 2002 року прізвища та імені [PERSON] на [PERSON] (а.с.а.с.97-101). Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.09.2025р вх.330562, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , як пішохід, вийшов за межі України через КППВ "Каланчак" 15.03.2020 ро-ку (а.с.103). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-лено му цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учас-никами справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учас-ник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчас-ний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх пору-шених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та ін-тереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи бу-ли порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, ма-ють рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх пе-реконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Ко-дексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунто-ваності вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, за-значені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його уста-леною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням пра-восуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`я-зок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосеред-ньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздале-гідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд на-дає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі одно-типних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диферен-ціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів проце-суальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами поклада-ється законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час роз- гляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається, як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільно-му процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйнят-тя спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують осо-би, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за зако- ном мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені пі- сля його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбаче-них ст.1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує. Виключні підстави для усунення від права на спадкування передбачені ст.1224 ЦК України. Так за приписами вказаної статті: 1) не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадко-давця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя; 2) не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодав-цеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли ви-никненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; 3) не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повно-літні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку що-до утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; 4) не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду; 5) за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за зако- ном, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного сту пеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні про-тягом встановленого строку. З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за зако-ном (частини 1-2 ст.1224 ЦК України). До другої групи частинами 3-5 ст.1224 Цивільного кодексу України віднесено спадкоємців, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усувають-ся тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті за-повіту у спадкоємця зберігається. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а та- кож інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадку-вання відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність та- ких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допо-мозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути на-дані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 трав-ня 2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усу- нення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосу-ється всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хво- робою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Ка-саційного цивільного суду від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провад- ження №61-45879св18), зроблено висновок, що «для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпо-радному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасно-му настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц та у справі №359/9293 /18 від 26 січня 2021 року зроблено висновок, що ухилення особи від на-дання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла не-обхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкода-вець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоє-мець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі №766/ 810/ 17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 ро- ку № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що пра- вило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зо-бов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку, щодо утримання спадкодавця, встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надан-ня допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Крім того, для усунення від права на спадкування за законом необхідно дове-сти, що спадкодавці за життя зверталися до особи з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого особа свідомо ухилялась. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допо-могу. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Наведені висновки містяться, зокрема у постанові КЦС ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19. Судом встановлено, що [PERSON] на момент смерті перебу-вала у віці 83 роки, страждала на серцеве захворювання. Вакт наявності вказаної хво-роби матері та стан її здоров`я були відомі відповідачу [PERSON] , який повинен був піклуватися нею, та дбати про її потреби. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які відвідували [PERSON] та спостерігали за станом її здоров`я, підтвердили, що остання до смерті часто хворіла і, дійсно, знаходилася у безпорадному стані, потребувала стороннього постійного догляду, підтримки. Свідки підтвердили, що померла неоднарозово зверталася до свого сина - відповідача [PERSON] по допомогу, але отримувала відмову та ігнорування. Як наслідком такої пове-дінки [PERSON] по відношенні до матері стало те, що вона, через два роки після виїзду відповідача за межі України і залишення її без допомоги, висловила свою волю, щодо належного їй майна, на користь онука - [PERSON] , і не змінила своєї позиції протягом наступних до її смерті років. Такчим чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перед смертю знаходилася у безпорадному стані через тяжку хворобу, не мала можливості забезпечити умови свого життя, потребувала постійної допомоги. Відповідач розумів свій обов`язок, проте умисно ухилився від його виконання, не забезпечив підтримку та допомогу спадкодавцеві при можливості її надання, не вчи- няв жодних необхідних дій. З пояснень свідків вбачається, що до відповідача [PERSON] були від по-мерлої [PERSON] звернення про допомогу, проте від її надання відповідач від-мовився, і, кінцево покинувши межі України 15.03.2020 року, виїхавши на територію тимчасово окупованої АР Крим, більше до місця свого проживання з матір`ю не по-вернувся. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на все-бічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі до-казів. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні ви-моги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню щодо усу-нення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] ..

Outcome: approved