Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом в інтересах малолітнього сина [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, в якому просив визнати право власності на транспортний засіб автопричіп ПР ПА 004, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його донька [PERSON] , але не провела державну реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я та померла [INFO] , за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після померлого діда [PERSON] . Позов обгрунтовує тим, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином даний позов подається батьком в інтересах свого малолітнього сина. [INFO] помер дід малолітнього сина [PERSON] . Після його смерті спадщину фактично прийняли [PERSON] та відповідач на підставі заповіту на майно, зазначене в ньому. [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та померлим [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження його матері [PERSON] , серії [NUMBER] від 07 серпня 1995 року, виданого виконкомом Лукашівської сільської ради, з якого вбачається, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та спадкоємцем першої черги. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке не було визначене в заповіті, а саме автопричіп ПР ПА 004, 2012 року випуску д.н.з. [NUMBER] . При зверненні до Першої Золотоніської державної нотаріальної контори позивачу повідомили про те, що в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на автопричіп, а саме свідоцтва про реєстрацію чи технічного паспорту, неможливо провести реєстрацію права власності на причіп, про що видана відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Із урахуванням вказаних вище обставин позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 04.09.2023 було відкрито провадження по справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 20.11.2023 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . 07.05.2024 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, в яких вона заперечувала проти позову та зазначила, що з 2009 року вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу разом із померлим [PERSON] , де вели разом спільне господарство та мали спільний бюджет. За час спільного проживання ними за спільні кошти 23.05.2012 року було придбано причіп до легкового автомобіля марки «Бобер» ПА-004 у ТОВ «АВТОТОРГ». 26.05.2012 року за спільною згодою вони зареєстрували в сервісному центрі 7145 даний причіп на померлого [PERSON] . Даним причіпом вони користувалися до липня 2021 року, а потім за взаємною згодою продали його по технічному паспорту за грошові кошти в сумі 10 000 гривень покупцеві [PERSON] , який добросовісно його придбав. Оскільки померлий [PERSON] мав похилий вік, останнім часом хворів, то всі витрати стосовно лікування та поховання лягли на третю особу, жодних грошових коштів спадкоємці за заповітом, позивач та відповідач не несли, хоча обов`язок відшкодувати дані витрати покладено на спадкоємців. Таким чином, на думку третьої особи майно, яке було придбане чоловіком та жінкою під час їхнього спільного проживання однією сім`єю, має бути визнане спільною сумісною власністю, а саме 1/2 його частина має бути виключена зі спадкового майна, а за другим з цивільного подружжя має бути визнане право власності на цю частку. Враховуючи вище викладене третя особа вважала, що позовні вимоги стосовно визнання права власності на весь причіп не підлягають до задоволення. Ухвалою суду від 15.07.2024 підготовче провадження по справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник малолітнього [PERSON] адвокат Побиванець Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що малолітній [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлого діда [PERSON] , оскільки спірне майно не було визначене в заповіті. Відповідач по справі позов визнала, а третя особа не надала доказів факту спільного проживання її з померлим [PERSON] та договору- купівлі-продажу спірного автомобіля іншій особі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явиласья, але скерувала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що вона має право на половину причепу, оскільки вони вдвох з чоловіком [PERSON] купували спірний причіп. Вислухавши доводи позивача, представника неповнолітнього, третьої особи, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Як убачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.08.1995 повторно, [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по місту Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Золотоніським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 9). Як убачається з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №7145 від 23.06.2023 №31/23/45-374 та листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №7145 від 22.10.2025 №31/31/7145 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на 23.06.2023 та на 22.10.2025 причіп ПА 004, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 22.06.2012 року, зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 51 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Вимогами ст. 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, установлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Із матеріалів спадкової справи №215/2021, заведеної після смерті [PERSON] в Золотоніській міській державній нотаріальній конторі та наданої на запит суду вбачається, що спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину, були [PERSON] та [PERSON] . Водночас суд установив, що неповнолітній [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] за правом представлення за законом, оскільки його мати [PERSON] , яка була донькою [PERSON] , померла раніше за свого батька. У матеріалах спадкової справи наявна також заява [PERSON] про прийняття спадщини після [PERSON] . Однак на вказану заяву листом завідувача Першою золотоніською державною нотаріальною конторою С.О. Колосовської роз`яснено [PERSON] про те, що вона не має права на спадкування майна померлого [PERSON] , оскільки майно, вказане в заповіті, буде спадкуватись особами, визначеними в цьому заповіті. Майно, не охоплене заповітом, буде спадкуватися спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановленому порядку. Отже судом було установлено, що лише [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, а третя особа жодними доказами не довела, що вона також має право на спадкування, як спадкоємець першої черги за законом після померлого [PERSON] . Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно зі ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] в установленому законом порядку звернувся в інтересах малолітнього [PERSON] до нотаріальної контори для оформлення своїх майнових прав на спадкове майно за законом. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2023 убачається, що [PERSON] , який діє як представник малолітнього [PERSON] при зверненні до Першої Золотоніської державної нотаріальної контори, було відмовлено у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на автопричіп після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на автопричіп , а саме свідоцтва про реєстрацію чи технічного паспорта. Відповідно до п.3. ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 1 абз.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», акцентовано на тому, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з п.4.15 Глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за №282/20595, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що в [PERSON] виникло право на звернення до суду в інтересах малолітнього [PERSON] із даним позовом для захисту прав малолітньої дитини, оскільки іншим чином реалізувати право малолітньої дитини неможливо. Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до ч.3 ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. За спадкодавцем на момент смерті був зареєстрований на праві власності причіп марки ПР ПА 004, проте враховуючи відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нього спадкоємець не може переоформити спадкове майно. Доводи третьої особи про те, що спірний причіп було продано [PERSON] , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні жодними доказами, оскільки зазначена вище особа неодноразово викликалась в судове засідання в якості свідка, однак не з`явилась з невідомих суду причин. Тому суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, оскільки іншого порядку захисту права в даному випадку не існує, отже позов необхідно задовольнити. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved