Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 1994 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №261. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною звернення до суду стало суттєве погіршення подружніх стосунків по причині різниці в характерах та поглядах на життя. В сім`ї відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Все це призвело до припинення подружніх відносин. Вони не проживають та не ведуть спільного господарства. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересам. Вважає, що шлюб існує лише формально, оскільки сім`я припинила своє існування. З огляду на це, просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не згідний на розірвання шлюбу, оскільки у шлюбі з позивачкою перебуває 32 роки. Шлюб заснований на взаємних почуттях любові та поваги. У них двоє повнолітніх синів. До травня 2025 року вони проживали однією сім`єю у власному будинку та вели спільне господарство. 07.05.2025 дружна пішла на роботу та додому не повернулась. Пізніше надіслала повідомлення, що перевелась на роботу в інше місто та повернеться через місяць. Близько двох місяців вона ні з ким не спілкується, де знаходиться не відомо. Вважає, що розірвання шлюбу не є її власним волевиявленням, тому просить розгляд справи проводити за обов`язковою участю позивача в порядку загального позовного провадження, а також призначити строк на примирення шість місяців. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії в справі. Ухвалою суду від 15.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день ,час та місце розгляду справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України\~судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 1994 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області,\~про зроблено\~відповідний актовий\~запис №261та 17.09.1994 видано свідоцтво [NUMBER] (а.с. 15-16). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, чому відповідає і ст. 24 Сімейного кодексу України, за ч.1 якої примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Позивачка стверджує, що шлюбно-сімейних відносин між нею та відповідачем більше не існує, подружніх стосунків вони не підтримують, шлюб носить формальний характер, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечує та просить суд розглядати справу в порядку загального позовного провадження та надати строк для примирення. Однак, оцінивши критерії, визначені у частині 3\~статті 274 ЦПК України, суд встановив, що предмет даної справи не підпадає під обмеження, які визначені частиною 4\~статті 274 ЦПК України, справа є малозначною, тому підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження. Доводи відповідача не можуть бути підставою для переходу зі спрощеного позовного провадження до загального, а підстав, які б перешкоджали розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження і обумовили б необхідність переходу до загального позовного провадження, немає. Незгода із поданим позовом не може слугувати єдиною підставою для переходу зі спрощеного позовного провадження в загальне, натомість категорія та незначна складність справи свідчить про найефективніше використання принципів розумних строків під час розгляду даної справи. Таким чином, враховуючи, що провадження у справі відкрито та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, а також з урахуванням малозначності справи та конкретних обставин справи, суд вважає за недоцільне проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні, тому клопотання відповідача щодо переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає. Щодо вирішення клопотання відповідача про надання строку для примирення, суд виходить з наступного. Системний аналіз норм\~СК України\~вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019. Суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя. Вирішуючи клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд враховує категоричну позицію позивача щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та неможливість збереження сім`ї, припинення фактичних сімейних відносин. Наведене свідчить про те, що надання сторонам строку для примирення не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами, тому у задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення сторін необхідно відмовити. Таким чином, суд робить висновок, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов задовольняє.

Outcome: approved