Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

У поданій в системі «Електронний суд» заяві представник позивача просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» суму трьох відсотків річних за період з 02 квітня 2017 року по 18 жовтня 2020 року в розмірі 2578,26 доларів США та судові витрати в справі, обґрунтовуючи невиконанням грошового зобов`язання за рішенням суду. Відзив на позові відповідачі не подавали. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ярмольчук В.С. позовні вимоги не визнав та просить в задоволені позову відмовити за пропущенням позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 27 квітня 2006 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №083/33-3/18-16, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 25500 доларів США. Також 27 квітня 2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] . Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2010 року в справі №2-1397/10, що набрало законної сили, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 24219 доларів США 23 центи, що за курсом Національного банку України еквівалентно 191571 грн. 69 коп., 500 грн. 00 коп. неустойки та 1820 грн. судових витрат. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2013 року в справі №562/3650/13-ц, замінено ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником, ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №2-1397/10, виданих 28 лютого 2011 року Здолбунівським районним судом Рівненської області. Доказів виконання вказаного вище рішення суду від 07 жовтня 2010 року сторони не надали. Указаним судовим рішенням від 07 жовтня 2010 року підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника [PERSON] перед банком та його порушення, заборгованість якого за кредитним договором №083/33-3/18-16 станом на 06 листопада 2009 року становила 24219,23 доларів США. А відповідно до ч.4 ст.81 КПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц вбачається, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення від 07 жовтня 2010 року про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. А тому кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, однак доказів виконання зобов`язань за кредитним договором від 07 жовтня 2010 року відповідачі не надали. З правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року в справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року в справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року в справах № 905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року в справі № 924/312/18, з якими погодилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц вбачається, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Крім того, 24 лютого 2022 року Указом\~Президента України\~№ 64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжувався та діє на даний час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, вказаний вище Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. З позовом про стягнення боргу позивач звернувся 03 червня 2025 року, а наданий позивачем розрахунок заборгованості (3% річних за ч.2 ст.625 ЦК України) починається з 02 квітня 2017 року по 18 жовтня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку з дня подачі цього позову. Крім того, в листопаді 2023 року ТОВ «Кей Колект» вже зверталося з аналогічним позовом про стягнення трьох відсотків річних за останні три роки, починаючи з 19 жовтня 2020 року, за невиконанням грошового зобов`язання за рішенням суду від 07 жовтня 2010 року та рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2024 року в справі №562/4105/23 позов задоволено частково та стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «Кей Колект» 3% річних в сумі 7614,95 грн. за період з листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто в межах трирічного строку з дня подачі позову, а не з 18 жовтня 2020 року. Пунктом 19 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України в редакції на час звернення позивача з позовом до суду зі змінами в редакції Закону України №3450-ІХ від 08 листопада 2023 року, визначалося, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З огляду на досліджені судом обставини справи, доводи позивача про продовження вказаним пунктом 19 ЦПК України строків позовної давності є помилковими, а тому в задоволені позову про стягнення суми трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року по 18 жовтня 2020 року слід відмовити.

Outcome: dismissed