Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У квітні 2025 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивувала тим, що позивач є дружиною померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Чоловік позивача був сином [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , успадкував після смерті матері вищевказаний будинок, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивачеві нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.\~ Саме тому представник позивача просила судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 02 червня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача\~ не з`явилися, позивач подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та провести судове засідання за її відсутності (а. с. 96). Представник відповідача Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але 29 липня 2025 року подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 66). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно, визначаються відповідно до законодавства, що діяло станом на час завершення спорудження будинку. Як вбачається з технічного паспорта (а. с. 11-18), роком забудови спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є 1988 рік. За ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР право власності на індивідуальні будинки в сільській місцевості визначалося за правилами колгоспного двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками з ведення книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - вказівки № 112/5), а згодом аналогічними вказівками з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69). Згідно із зазначеними нормативними актами погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в УРСР із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Згідно зі ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Судом установлено, що згідно із записами погосподарського обліку: за 1986-1990 роки № 25, особовий рахунок [NUMBER] , сторінка 26,\~ за 1991-1995 роки № 25/1, особовий рахунок [NUMBER] , сторінка 14, за 1996-2000 роки № [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] , сторінка 13, за 2001-2005 роки № [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] , сторінка 13, головою домогосподарства по [ADDRESS] значиться [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 361/1 від 23 травня 2025 року (а. с. 33). Згідно з довідкою від 12 березня 2024 року КП «Носівське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою:\~ [ADDRESS] , за даними інвентаризаційної справи станом на 01 січня 2013 року на праві власності не зареєстрований (а. с. 9). Згідно з п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт не передбачав реєстрацію права власності на індивідуальні житлові будинки в сільській місцевості. Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку. Для реєстрації права власності на таке майно законом вимагається подання виписки із погосподарської книги, наданої виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Отже, суд робить висновок, що оскільки у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом вчинення відповідного запису в погосподарській книзі та відкриття особового рахунку на ім`я забудовника, правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало, та оскільки згідно виписок із погосподарських книг головою вищевказаного домоволодіння станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] , а дані про інших зареєстрованих осіб у вказаному володінні відсутні, то вона і була власником даного домоволодіння. [INFO] в с. Дослідне Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] ,\~\~\~ що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 578/1 від 01 серпня 2024 року, виданою Носівською міською радою Чернігівської області, [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована за адресою:\~\~\~ [ADDRESS] , одна (а. с. 10). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 24 січня 1991 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Рекухою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 170, яким жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Дослідна станція Носівського району Чернігівської області, заповідала внуку [PERSON] , що підтверджується копією вказаного заповіту (а. с. 94) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 58-59). Крім того, із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] убачається, що за життя нею було складено ще один заповіт, посвідчений 18 травня 2004 року Дубик С.М., секретарем Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 367, яким вона заповідала належну їй квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 97). Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 723/2004 (а. с. 99-102). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , подавши у визначений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Також спадщину після її смерті прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] . Онук померлої [PERSON] , який також був спадкоємцем за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] не прийняв. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Інших свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося. Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що спадкування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Син померлої [PERSON] був спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісячний строк. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] успадкував після смерті матері житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , але юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] у с. Дослідне Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . На день смерті разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області, яка міститься в копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а. с. 62). [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 64). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.\~ [PERSON] є\~ дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу\~ серії [NUMBER] (а. с. 5). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 368/2017, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 63). Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] установлено, що спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дочка померлого [PERSON] протягом цього ж строку подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 61-62). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що [PERSON] зверталася до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого чоловіка також і на житловий будинок [ADDRESS] . Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 109/02-31 від 27 лютого 2025 року (а. с. 19). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 70,1 кв. м, житлова площа 45,8 кв. м (а. с. 11-18). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved