Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької загальноосвітньої школи-інтернат «Оберіг» та просила стягнути з відповідача на свою користь 10278,10 грн. за невикористані 5 днів додаткової щорічної відпустки за особливі умови праці та середній заробіток за несвоєчасну виплату належних коштів при звільненні за шість місяців. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 21.01.2019 року була прийнята на роботу в Комунальний заклад «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» 3ОР на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записом у трудовій книжці. 06.11.2024 року була звільнена на підставі наказу директора N? 140-к КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» ЗОР Дуда Ірини у відповідності до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за віком (наказ додається). При остаточному розрахунку при звільнені у відповідності з повідомленням N? 15 від 06.11.2024 року їй були нараховані та виплачені розрахункові кошти та компенсація за 1 невикористаний день додаткової щорічної відпустки, вручено наказ про звільнення. 3 нарахованою сумою компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки не була згодна, про що особисто зробила зауваження у повідомленні N? 15 від 06.11.2024 про нараховані суми при звільнені. Не погоджуючись з доводами позивачки, керівництво КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» ЗОР відмовилось зробити підрахунок днів за невикористану додаткову щорічну відпустку і виплатити суму компенсації про яку вказала позивачка. За захистом свого порушеного права, [PERSON] звернулась до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можливих порушень вимог законодавства про працю керівником КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» 30Р. В період з 18.11.2024 по 28.11.2024 у Запорізькій школі-інтернаті «Оберіг» проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки з питань оплати праці та компенсації за невикористану відпустку. За результатами проведеної перевірки з боку керівництва закладу були виявлені порушення щодо розрахунку кількості днів додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці пропорційно відпрацьованому часу, тривалість якої встановлена 6 календарними днями, а не як зазначено в повідомленні N? 15 від 06.11.2024 один день, чим порушено вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З приводу виявленого порушення трудового законодавства складено акт, керівнику внесений обов?язковий до виконання припис на усунення виявлених порушень. Оскільки відповідач так і не здійснив повний розрахунок, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду. Процесуальні дії по справі та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі без повідомлення сторін. 15.04.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідачам Кравченко Я.І. вказала, що головний бухгалтер КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради Кутняк Т.П. на підставі особистої заяви була звільнена згідно наказу від 06.11.2024 N? 140-л за ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за віком. [PERSON] була прийнята на роботу 21.01.2019, звільнена - 06.11.2024. Відповідно до ЗУ «Про відпустки» та Колективного договору між роботодавцем та трудовим колективом комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради на 2021-2025 роки мала право на 24 календарних дні щорічної основної відпустки й 7 календарних днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, тобто 31 день щорічної відпустки. В поточному робочому році [PERSON] відпрацювала 291 календарний день (21.01.2024 - 06.11.2024), святкових і неробочих днів у періоді немає через воєнний стан. Відповідно відпрацьованого часу, працівник за період роботи з 21.01.2024 - до 06.11.2024 мала право на щорічну відпустку ( основну та додаткову) 25 днів. У 2024 році [PERSON] використала 24 календарних дні щорічної відпустки. Компенсації підлягає 1 календарний день невикористаної відпустки. Розрахунок відпусток який було застосовано при звільненні [PERSON] вказала наступний: 31 день (24дні щорічної основної відпустки + 7 днів щорічної додаткової відпустки) 291(відпрацьована кількість днів)/ 366(кількість днів у році)= 24,6 днів щорічної відпустки. 28.05.2025 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника відповідача та здійснено перехід із спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні 04.07.2025 року позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачем здійснено розрахунок відпусток згідно вимог чинного законодавства, та всі кошти позивачці були своєчасно виплачені позивачці при звільнення. 11.11.2025 року сторони у судове засідання не з`явились. Позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки до суду, однак доказів на підтвердження вказаних обставин до заяви долучено не було. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Нормативне обґрунтування. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 ЗУ «Про оплату праці» суб?єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред?явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Частиною 1 ст. 117 КЗпП встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпуски» у разі звільнення працівника йому виплачуться грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Працівнику бюджетної (комунальної) установи відповідно до колективного договору установлюється щорічна додаткова відпустка за ненормований робочій день, як за особливий характер праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про відпустки» праця на умовах ненормованого робочого дня за особливий характер праці має компенсуватись за допомогою надання додаткової щорічної відпустки тривалістю не більше 7 календарних днів. Встановлені судом обставини та висновки суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін судом встановлено наступне. [PERSON] була прийнята на роботу 21.01.2019 КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» ЗОР. 06.11.2024 року була звільнена на підставі наказу директора N? 140-к КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» ЗОР Дуда Ірини у відповідності до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за віком. При звільненні отримала компенсацію за невикористаний 1 календарний день щорічної додаткової відпустки за місцем роботи з 21.01.2024 по 01.11.2024. 08.11.2024 за захистом свого порушеного права, [PERSON] звернулась до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можливих порушень вимог законодавства про працю керівником КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» 30Р, а саме у зв`язку з невиплатою їй компенсації при звільненні за 5 днів додаткової щорічної відпустки. За результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю), проведеного в Комунальному закладі Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат Оберіг Запорізької обласної ради, складено акт, керівнику внесений обов`язків до виконання припис, встановлено порушення законодавства, а саме: 1. Порушення абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану № 2136, згідно з яким у разі звільнення працівника в період воєнного стану йому має бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки відповідно до статті 24 Закону України Про відпустки. 2. Порушення частини першої статті 24 Закону України Про відпустки, оскільки при звільненні головного бухгалтера КЗ Оберіг [PERSON] була виплачена компенсація лише за 1 день невикористаної додаткової щорічної відпустки замість 6 днів. Не погодившись з Приписом Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 28.11.2024 №ПС/ЗП/36188/0339/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю, КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» 30Р. звернувся з позовом до суду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.08.2025 року Припис Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 28.11.2024 №ПС/ЗП/36188/0339/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю визнано неправомірним та скасовано. Так, виходячи з положень ч.1 ст.24 Закону України Про відпустки, з метою визначення грошової компенсації, визначальним при звільненні працівника є саме встановлення кількості днів невикористаної щорічної відпустки. Статтею 4 Закону України Про відпустки, якою визначено види відпусток, установлено такий вид відпусток як щорічні відпустки до якого віднесено: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Отже, основна відпустка та додаткова відпустка за особливий характер праці, є одним видом відпустки щорічна відпустка. Таким чином, з метою визначення розміру грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, відповідач обгрунтовано прийняв до уваги усі календарні дні щорічної відпустки, на яку мав би право працівник у році звільнення, (24 календарні дні основна відпустка, 7 календарних днів додаткова відпустка за особливий характер праці) та поділив загальну кількість днів щорічної відпустки на фактично відпрацьований час у році звільнення, тим самим визначивши загальну кількість календарних днів щорічної відпустки на які фактично мав право працівник перед звільненням. За таких обставин, судом не встановлено порушень прав позивача, а саме щодо не здійснення розрахунку роботодавцем при звільненні за невикористані дні щорічної відпустки за особливі умови праці, а від так у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed