Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (далі - позивач) звернулось з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні підстави. Позов обґрунтований тим, що 22.07.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17647/5/20374 згідно якого було передано в сумі 37060 доларів США. З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 12.03.2011 між банком та відповідачем було укладено договір поруки № 014/17647/5/20374/2, за змістом якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 014/17647/5/2037 від 22.07.2008. 30 жовтня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів ВАТ «Ерсте Банк» (Протокол № 68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого було передано усе майно, права та обов`язки Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» (ідентифікаційний код 34001693), зареєстрованого Національним банком України 25.01.2006 (реєстраційний № 303). Отже, ПАТ «Фідокомбанк» був правонаступником прав і зобов`язань ВАТ «Ерсте Банк». 18 червня 2014 року між ПАТ «Фідобанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір про переведення боргу. Станом на день укладення цього договору фактична основна заборгованість за кредитом згідно основного договору (з урахуванням здійснених на дату укладення цього договору платежів) становить 13423,81 доларів США. 01 червня 2017 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/22369/16-ц ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13423,81 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27.09.2016 складає 347697,07 гривень. Правовідносини, що були предметом розгляду справи, походили з кредитного договору № 014/17647/5/20374 від 22.07.2008. 03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідобанк» та позивачем укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги. За змістом п. 106 додатку № 1 до договору № GL1N01277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до відповідача за кредитним договором № 014/17647/5/20374 від 22.07.2008. Позивач сплатив ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку п. 4 договору до моменту набуття чинності договором у розмірі 1 805 235,04 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 28.01.2021. 25 червня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/22369/16-ц заяву позивача про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено; стягувача ПАТ «Фідобанк» замінено на ТОВ «Консалт Солюшенс». Наразі на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овчаренко М.О. перебуває виконавче провадження № 71182172 з примусового виконання виконавчого листа № 760/22369/16, виданого 14.12.2017 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13423,81 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27.09.2016 складає 347 697,07 гривень. Наразі коштів в погашення заборгованості на рахунок позивача не надходило. Позивач надає розрахунок трьох відсотків річних з якого вбачається, що заборгованість нарахована на суму 13 423,81 дол. США за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 і становить 1972,75 долари США (в еквіваленті відповідно до курсу НБУ - 81869,12 грн). Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість. Склад суду визначено відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено дату судового засідання Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. Представник позивача подав заяву в якій просив про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом направлення рекомендованого листа, який повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за адресою». Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, які не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.07.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17647/5/20374 згідно якого було передано в сумі 37060 доларів США. 12 березня 2011 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем було укладено договір поруки № 014/17647/5/20374/2, за змістом якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 014/17647/5/2037 від 22.07.2008. 30 жовтня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів ВАТ «Ерсте Банк» (Протокол № 68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого було передано усе майно, права та обов`язки Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» (ідентифікаційний код 34001693), зареєстрованого Національним банком України 25.01.2006 (реєстраційний № 303). Отже, ПАТ «Фідокомбанк» був правонаступником прав і зобов`язань ВАТ «Ерсте Банк». 18 червня 2014 року між ПАТ «Фідобанк», [PERSON] та відповідачем укладено договір про переведення боргу. Станом на день укладення цього договору фактична основна заборгованість за кредитом згідно основного договору (з урахуванням здійснених на дату укладення цього договору платежів) становила 13423, 81 доларів США. 01 червня 2017 року рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/22369/16-ц за позовом ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13423,81 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27.09.2016 складало 347697,07 гривень. 03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідобанк» та позивачем укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги. За змістом п. 106 додатку № 1 до договору № GL1N01277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до відповідача за кредитним договором № 014/17647/5/20374 від 22.07.2008 року Позивач сплатив ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку п. 4 договору до моменту набуття чинності договором у розмірі 1 805 235,04 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 28.01.2021. 25 червня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/22369/16-ц заяву позивача про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено; стягувача ПАТ «Фідобанк» замінено на ТОВ «Консалт Солюшенс». Наразі на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овчаренко М.О. перебуває виконавче провадження № 71182172 з примусового виконання виконавчого листа № 760/22369/16, виданого 14.12.2017 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13423,81 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27.09.2016 складає 347 697,07 гривень. Наразі коштів в погашення заборгованості на рахунок позивача не надходило. Позивач надає розрахунок трьох відсотків річних з якого вбачається, що заборгованість нарахована на суму 13 423,81 дол. США за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 і становить 1972,75 долари США (в еквіваленті відповідно до курсу НБУ - 81869,12 грн). Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідобанк» - ТОВ «Консалт Солюшенс» є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-п. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України, у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у ст. 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.01.2019 у справі № 761/4878/16-ц. За змістом цієї ж норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1946с15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11.07.2018 у справі № 753/23612/15-ц, від 05.09.2018 у справі № 461/479/16-ц, від 22.11.2018 у справі № 761/43507/16-ц, а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, на будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним Судом у постановах від 24.01.2019 по справі № 758/5545/16-ц, від 23.01.2019 по справі № 320/7215/16-ц, від 15.01.2019 по справі № 910/17566/17. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що у даному випадку відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/22369/16-ц від 01.06.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором та рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/22369/16-ц від 01.06.2017. Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Також позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд враховує, що справа не становить значної складності, об`єм наданої правничої допомоги не є значним, представник позивача участі у судових засіданнях не брав, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень.

Outcome: approved