Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 01.02.2022 та до досягнення кожним з дітей повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 03.10.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 07.09.2022 рішенням Хамовничеського районного суду м. Москва шлюб між сторонами було розірвано. На сьогоднішній день відповідач проживає в росії, позивач з дітьми проживають в Україні, є громадянами України. Відповідач з лютого 2022 року у добровільному порядку аліменти не сплачує, як було ними обумовлено ними у нотаріально посвідченому договорі від 21.08.2021, є працездатним, усі витрати по утриманню трьох неповнолітніх дітей несе позивач самостійно, жодної матеріальної допомоги відповідач не надає. З лютого 2022 рку вона неодноразово зверталася до відповідача з проханнями про фінансове забезпечення дітей, відсилала реквізити рахунків, проте відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню дітей. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 16.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень щодо заочного розгляду справи висловила. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають трьох неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.12.2015, виданим Хамовничевським відділом РАГС Управління РАГС Москви; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.03.2010, виданим Хамовничевським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.2019, виданим Багатофункціональним центром надання державних послуг району Хамовники. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані громадянами України, що підтверджується довідками, виданими посольством України в російській федерації від 14.05.2020 № 6111-536-398; № 6111-536-397 та № 6111-536-399. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дітей, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано доводів, зазначених у позові, не надано доказів неможливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви (09.06.2025) та до досягнення дітьми повноліття. Щодо стягнення аліментів за минулий час за період з 01.02.2022 по 08.06.2025, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що вона вживала до подачі позову до суду належні заходи щодо одержання аліментів з відповідача з 01.02.2022, а отже не надано доказів ухилення останнього від сплати аліментів. Наявна у матеріалах справи переписка у месенджері не є належним та допустимим доказом, адже неможливо однозначно ідентифікувати осіб, між якими вона відбувалася за відсутності електронних доказів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку у необхідності відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий період з 01.02.2022 по 08.06.2025. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial