Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] 18.12.2023 звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,2004 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0286, земельної ділянки, площею 0,2189 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0287, земельної ділянки площею 1,8728 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0349, земельної ділянки площею 1,8795 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0314. Вона, як донька, є спадкоємицею першої черги на спадкування майна свого померлого батька. Прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті батька не може, оскільки в її актовому записі про народження в графі «відомості про батька» зазначається [PERSON] , та зазначено, що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України «зі слів матері». Але її біологічним батьком є [PERSON] . Відповідно для того щоб реалізувати своє право щодо прийняття спадщини та оформлення спадкових справ на спадщину після смерті батька їй необхідно встановити той факт, що [PERSON] є її біологічним батьком. Її батько [PERSON] та мати [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, але проживали як одна сім`я в будинку матері, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона народилася [INFO] , але так як її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідно відомості про батька в актовому записі про її народження були записані «зі слів матері». Позивачка до 1993 року проживала разом зі своїми батьками, але рішенням Немирівського районного суду від 20.05.1993 її матір [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неї. Відповідно з 1993 року по 2005 рік позивачка проживала та навчалась в Брацлавській школі-інтернат, далі навчалася в Немирівському будівельному технікумі. Під час навчання в технікумі їй повідомили, що її батько [PERSON] перебуває в лікарні та потребує допомоги. Відповідно з цього моменту позивачка почала знову спілкуватися зі своїми батьком та матір`ю. В них почали будуватися справжні родинні відносини, вони один одного відвідували, підтримували, батьки знайшли спільну мову з її чоловіком та його родиною. За підтримки позивачки батько пройшов лікування від алкогольної залежності. Весь цей час її батьки проживали разом як одна сім`я. Після смерті дідуся і бабусі по лінії батька [PERSON] , її батьки переїхали проживати в їх будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який в подальшому [PERSON] оформив спадкове право. У подальшому батько зареєстрував її та її доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в своєму будинку за вище вказаною адресою. Вона та її доньки постійно відвідували батьків, під час канікул її доньки постійно проживали у батьків [PERSON] та [PERSON] , допомагали їм по господарству. Просить встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком. Зобов`язати Вінницький відділ ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис про її народження в частині «Відомості про батька» змінити прізвище, ім`я по батькові батька дитини з « [PERSON] » на [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О. Ухвалою суду від 28.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами позовного загального провадження у відкритому судовому засіданні, відповідачу встановлено строк для надання відзиву. Правом надати відзив відповідач не скористався. Ухвалою суду від 20.05.2024 по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено ТОВ «МАМА ПАПА». Провадження у справі зупинено. 17.07.2024 до суду надійшов висновок експерта. Ухвалою суду від 09.08.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 29.10.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати. Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. цієї справи. 19.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 19.06.2025 № 178/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, у зв`язку з тимчасовим відстороненням головуючого судді Ратушняка І.О. від здійснення правосуддя, дану судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д. Ухвалою суду від 25.06.2025 справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.07.2025 клопотання представника позивача задоволено, прийнято до розгляду позовну заяву про встановлення факту батьківства (уточнена), запропоновано відповідачу надати суду відзив, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, про витребування доказів (спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , витягів з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актових записів народження), залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Вінницький відділ ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Немирівської державної нотаріальної контори. Правом надати відзив відповідач не скористався. 21.08.2025 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про доєднання до матеріалів справи копії рішень суду та клопотання представника відповідача про долучення доказів. Ухвалою суду від 21.08.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик експерта (спеціаліста) відмовлено. Протокольною ухвалою суду від 15.09.2025 задоволено клопотання представника позивача про відмову від виклику свідків на стороні позивача. Ухвалою суду від 15.09.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Андреєва О.В. позов підтримала з підстав наведених в ньому та просила його задоволити. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шлапак В.С. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки доказами не доводиться спільне проживання [PERSON] з матір`ю позивачки до її народження, факт її спільного виховання та утримання, інформація про батька в актовому записі про народження [PERSON] записані зі слів матері позивачка, які нічого спільного з [PERSON] не мають, у тому числі і щодо відомостей по батькові, позивач звернулася з позовом про визнання батьківства тільки після того як стало питання щодо спадкування, висновок генетично-молекулярної експертизи не може бути взятий до уваги, оскільки особа, яка її проводила не включена до реєстру судових експертів. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Вінницького відділу ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, під час прийняття рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 27.10.1987 серії [NUMBER] (а.с.30 т.1) народилася позивач [PERSON] . Батьком [PERSON] зазначений - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00036044955 від 05.07.2022 (а.с.18 т.І). Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.8 т.1). Згідно з довідкою від 05.07.2022 № 2097 виданої виконкомом Немирівської міської ради [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини за цією адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10 т.1). [PERSON] помер [INFO] в с. Стрільчинці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.05.2022 серія [NUMBER] (а.с.11 т.1). Відповідно до погосподарської книги за 1986-1990 роки головою сім`ї зазначена [PERSON] , [INFO] , а потім її дочка - [PERSON] , до списку членів сім`ї входять: син [PERSON] - [PERSON] , внук - [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] (а.с.17 т.1). Згідно з погосподарською книгою за 1991-1995 роки головою сім`ї зазначена [PERSON] , [INFO] , [PERSON] - член сім`ї, [PERSON] - дочка, [PERSON] , [PERSON] - сини, [PERSON] - дочка (а.с.15 т.1). Відповідно до погосподарської книги за 1996-2000 роки головою сім`ї зазначена [PERSON] , [INFO] , до складу сім`ї входять: [PERSON] - член сім`ї, [PERSON] , [PERSON] - сини, [PERSON] - дочка (а.с.16 т.1). Згідно з книгою погосподарського обліку на 2006-2010 роки головою домогосподарства по [ADDRESS] зазначений [PERSON] , [INFO] , до членів домогосподарства входять: [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - онука (а.с.14 т.1). Відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки головою домогосподарства по [ADDRESS] , зазначений [PERSON] , [INFO] , до членів домогосподарства входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13 т.1). Згідно з рішенням суду Немирівського району Вінницької області від 20.05.1993 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , 1986 р.н., дочки [PERSON] , 1987 р.н. (а.с.19 т.1). 05.09.2009 [PERSON] набув права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.02.2009 (а.с.21 т.1) та технічним паспортом на будинок (а.с.34-37 т.1). Відповідно до домової книги для прописки громадян, які проживають в [ADDRESS] за цією адресою зареєстровані: [PERSON] з 03.07.2009, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,, з 26.06.2009, які прибули з смт. Брацлав та [PERSON] , [INFO] з 12.07.2011 (а.с.27-29 т.1). Окрім того, [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки площею: 0,2004 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0286 (державний акт серії ЯИ №974238), 0,2189 га, кадастровий номер 0523088601:02:001:0287 (державний акт серії ЯИ №974237), 1,8728 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0349 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.01.2008, державний акт серії ЯИ №491545), 1,8795 га, кадастровий номер 0523088600:01:001:0314 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №109903414 від 04.01.2018) (а.с.20-26 т.1). Відповідно до матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 147/2022 до майна [PERSON] . 28.06.2022 позивач [PERSON] звернулася до Немирівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. З аналогічною заявою про прийняття спадщини 28.06.2022 звернулася і відповідач [PERSON] 21.12.2023 до нотаріуса звернулася позивач [PERSON] в якій просила відкласти вчинення будь-яких нотаріальних дій, оскільки вона звернулася до Тиврівського районного суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства з [PERSON] (а.с.2-21 т. ІІ) Згідно з висновком молекулярно-генетичної експертизи для подання до суду від 10.07.2024 № 43067 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька або матері за обома батьками, відносно учасниці [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,99 % (а.с.189-106 т.1). [INFO] народилася відповідач [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14.08.2025 №00053014218 (а.с.202-203 т.1). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 14.08.2025 № 00053010630 27.04.1979 відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище відповідача [PERSON] (а.с.200-201 т.1). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14.08.2025 № 00053013665 (а.с.204-205 т.1). Відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12.10.2022 заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин задоволено, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , судова справа № 930/1314/22 (а.с.215-216 т.1), яке скасоване постановою Вінницького апеляційного суду від 30.11.2022, заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду (а.с.211-214 т.1). Згідно з позовною заявою [PERSON] , остання 23.12.2022 звернулася до Тиврівського районного суду про встановлення, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є її батьком, судова справа № 145/1817/22 (а.с.219-221 т.1). Відповідно до ухвали Тиврівського районного суду у цій справі 25.05.2023 призначено молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено Вінницькому НДЕКЦ МВС України (а.с.222-223 т.1). Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи судовий експерт сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС України вказав, що згідно з методикою проведення судових біологічних експертиз за напрямком 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» вирішуються питання біологічного батьківства, біологічної спорідненості лише між особами, які мають прямий родинний зв`язок (батьки, діти). З цих причин питання біологічної спорідненості між племінницею та рідною тіткою не вирішується (а.с.224, 225 т.1.). Діяльність ТОВ\~«МАМА ПАПА»\~з медичної\~практики ліцензійована\~Міністерством охорони\~здоров`я\~України на\~підставі рішення\~№ 1168\~від 03.11.2016\~(а.с.39,\~40\~т.1). Відповідно до листа ТОВ «МАМА ПАПА» від 24.11.2023 вих № 0174-23 адресованого [PERSON] , товариство повідомило, що виконує молекулярно-генетичні експертизи за судовими ухвалами, вказаний вид експертиз може проводитися не тільки державними установами, а і фахівцями, які їх проводять, в тому числі в завідувача клініко-діагностичною лабораторією товариства відсутній обов`язок мати кваліфікацію та свідоцтво судового експерта, при цьому виконавець повідомляється про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (а.с.38 т.1). Відповідно до абз. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 130 СК України заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Водночас суд зазначає, що згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Підстави для визнання батьківства, передбачені статтею 128 СК України, суттєво відрізняються від підстав його встановлення згідно зі статтею 53 КпШС України. Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. У розділі VII Прикінцеві положення СК України законодавець не передбачив правил, аналогічних положенням абзацу 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо актовий запис про народження дитини вчинений до [INFO] , то при його оспоренні застосовуються відповідні положення КпШС (Постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 161/10712/21). З урахуванням зазначеного, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час народження [PERSON] - [INFO] . Так, згідно зі ст. 53 КпШС України (в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Позов до суду пред`явила дитина [PERSON] , яка досягла повноліття, [PERSON] , який не вказаний у її свідоцтві про народження як батько і якого вона вважає батьком помер, що відповідає нормам КпШС України (в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин) . Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У ході розгляду даної справи позивачем не було доведено факт спільного проживання та ведення спільного господарства її матір`ю [PERSON] з [PERSON] , якого вона вважає батьком, до її народження. Так, відповідно до копії погосподарської книги за 1986-1990 роки, тобто до та після народження позивачки, її мати [PERSON] проживала зі своєю матір`ю [PERSON] , братом [PERSON] та двома дітьми: [PERSON] та власне позивачкою - [PERSON] . Відповідно до наданих позивачем доказів [PERSON] почав проживати разом із [PERSON] з 1991 року, при цьому в погосподарській книзі за 1991-1995 роки він зазначений як член сім`ї. Крім того, разом із ними мешкали троє дітей [PERSON] , у тому числі й позивачка. Також позивачем не доведено факт спільного її виховання чи утримання матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до матеріалів справи [PERSON] 20.05.1993 рішенням Немирівського районного суду позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , 1986 р.н. та дочки - позивачки [PERSON] , 1987 р.н., оскільки не займалася їх вихованням, не виконувала батьківських обов`язків, гроші, які одержувала на їх утримання витрачала на спиртні напої. З цих причин діти, в тому й числі позивачка, з 1993 року по 2005 рік навчалися в Брацлавській школі-інтернат, що виключає факт їх виховання та утримання [PERSON] та [PERSON] . Також позивачем не надано жодного доказу, який достовірно підтверджує визнання батьківства [PERSON] щодо неї. Так матеріали справи містять інформацію, що позивачка [PERSON] з 2009 року була зареєстрована за однією адресою з [PERSON] по день його смерті [INFO] . Щодо висновку молекулярно-генетичної експертизи, то суд зазначає таке. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Суд звертає увагу на те, що висновок експертизи, який проведений відповідною експертною установою за клопотанням сторони чи її представника, то такий висновок розцінюється як письмовий доказ, який досліджується в судовому засіданні та підлягає відповідній оцінці. Суд звертає увагу на те, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. Даний метод встановлення батьківства приймається в тому числі й Європейським судом з прав людини. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі № 449/433/22. Так, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.\~110\~ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22). Згідно з ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~"Про\~судову експертизу" (далі - Закон) судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 3 ст.\~7\~Закону виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ (ч. 2 ст. 7 Закону). Частина друга вказаної статті визначає вичерпний перелік державних спеціалізованих установ, що знаходяться у підпорядкуванні відповідних центральних органів виконавчої влади. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Відповідно до вищевказаних положень норм матеріального права судово-генетична експертиза, як одна з видів судово-медичних експертиз, повинна здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами. Згідно з ч. 2 ст. 71 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Відповідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою КМУ від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (пп. 10 п. 4 Положення). Отже, при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2022 року в справі №757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21), від 05 жовтня 2022 року в справі №757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 31 серпня 2022 року справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22), від 30 березня 2020 року в справі № № 462/3998/19. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 3, 4 розділу 3 Інструкції «Про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3505/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 07.09.2015 № 1659/5), обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз. У письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта. Під час розгляду справи позивач заявила клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої просила доручити ТОВ «МАМА ПАПА», яке було задоволене. Матеріали справи містять висновок молекулярно - генетичної експертизи № 43067 від 10.07.2024 Медико - генетичного центру «МАМА ПАПА» згідно з яким ймовірність того, що відповідач [PERSON] , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька або матері за обома батьками, відносно позивача [PERSON] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,99 %. Суд зазначає, що відповідно до витягу відомостей з бази даних Ліцензійного реєстру МОЗ України суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з медичної практики слідує, що ТОВ «МАМА ПАПА», ЄДРПОУ: 40652411, на підставі рішення про видачу ліцензії від 03.11.2016 №1168 здійснює діяльність за наступними спеціальностями: організація і управління охороною здоров`я, дерматовенерологія, терапія, генетика медична, ревматологія, кардіологія ендокринологія, неврологія, клінічна лабораторна діагностика, спеціальність молодших спеціалістів з медичної освітою, сестринська справа. У самому висновку експертизи зазначено, що лабораторний процес та формування висновку молекулярно-генетичної експертизи доручено завідуючій клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «МАМА ПАПА» [PERSON] , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Генетика», а саме Диплом магістра з відзнакою [NUMBER] від 30.06.2014, сертифікат спеціаліста № 00385 Національної медичної академії післядипломної освіти ім. Шупика за спеціальністю «Лабораторна генетика», стаж роботи на посаді з 2020 року. Однак будь-яких даних про те, що [PERSON] атестована відповідно до Закону України\~«Про судову\~експертизу» та отримала свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, матеріали справи та наданий висновок не містить. Станом на дату виконання експертизи та на дату ухвалення рішення [PERSON] не включена до Реєстру атестованих судових експертів. Висновок експерта є одним з видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Проте висновок молекулярно - генетичної експертизи № 43067 від 10.07.2024 не є висновком за результатами судової експертизи, в розумінні статті 102 ЦПК України, а відповідно до Закону України\~"Про\~судову експертизу" не може бути належним доказом по справі, оскільки висновок підготовлений завідуючою клініко-діагностичною лабораторією ТОВ «МАМА ПАПА», яка не проходила відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України і не є атестованим судовим експертом, саме ТОВ «МАМА ПАПА» не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності. Отже, суд визнає висновок молекулярно - генетичної експертизи № 43067 від 10.07.2024 недопустимим доказом, не приймає його до уваги. Водночас указаний висновок не узгоджується з наявними письмовими доказами у справі. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували кровну спорідненість між померлим [PERSON] та позивачкою [PERSON] , в тому числі тих, які б підтверджували спільне проживання [PERSON] з матір`ю позивачки [PERSON] та ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; спільне утримання і виховання ними позивачки, а також доказів, що з вірогідністю підтверджували б визнання [PERSON] батьківства у передбаченому ст. 12, 81\~ЦПК України порядку до суду не надано. Періодичне спільне проживання [PERSON] разом із [PERSON] - матір`ю позивачки, не може слугувати доказом його батьківства відносно [PERSON] . Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати\~понесені позивачем\~розподілу не\~підлягають.

Outcome: dismissed