Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

11 квітня 2025 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] як законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як законного представника [PERSON] про стягнення боргу зі сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.02.2012 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між [PERSON] (прізвище на даний час - [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] ) та [PERSON] , який було розірвано згідно з рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2015 у справі № 361/507/15-ц-ц (копія судового рішення про розірвання шлюбу додається). У позивачки та [PERSON] в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно з судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/5557/2018, виданим 25.10.2018, [PERSON] було зобов`язано сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебував на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Києві (виконавче провадження № [NUMBER]). Вказує, що [INFO] [PERSON] - загинув. За життя [PERSON] обов`язок зі слати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина - [PERSON] не виконував. Вказує, що його заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER] станом на 12.05.2024 склала 424 581(чотириста двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят одна) грн 74 коп. Вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями зазначеної квартири, що, за життя, належала [PERSON] є: син померлого - [PERSON] , [INFO] . Частка у спадщині складає 1/3 частки; мати померлого - [PERSON] , [INFO] , Частка у спадщині [PERSON] складає 1/3 частки; та син померлого - [PERSON] , [INFO] . Частка у спадщині складає 1/3 частки. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/38816/20 від 26.02.2021 задоволено подання Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, як Органу опіки та піклування, про призначення [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] , 1961 р.н. (визнана недієздатною рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2012 року у справі № 2610/12266/12). Законний представник [PERSON] , [INFO] - його мати [PERSON] . Законний представник [PERSON] , [INFO] - її опікун [PERSON] . Зазначає, що з відповідачів, виходячи із рівності часток у спадщині на користь позивачки підлягає стягненню по 141 527, 25 грн з кожного. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 21 лютого 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 24 лютого 2025 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи. Ухвалою суду від 25.02.2025 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 11 квітня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 21.04.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 07 червня 2025 року до суду позивачем надано заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 21.04.2025. Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження та прийнято до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.09.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача 2 в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги. Вказала, що зможе надавати допомогу, якщо буде відкритий рахунок на ім`я дитини. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2012 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , який було розірвано на підставі заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2015 у справі. Як вбачається з свідоцтва про народження, у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народився син - [PERSON] . Як вбачається з листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві, на підставі судового наказу від 25.10.2018 з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з даного листа вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER] станом на 12.05.2024 складає 424581,74 грн. [INFO] [PERSON] - загинув. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями зазначеної квартири, що, за життя, належала [PERSON] є: син померлого - [PERSON] , [INFO] . Частка у спадщині складає 1/3 частки; мати померлого - [PERSON] , [INFO] , Частка у спадщині [PERSON] складає 1/3 частки; та син померлого - [PERSON] , [INFO] . Частка у спадщині складає 1/3 частки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.11.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Таким чином, суд прийшов до висновку, борг спадкодавця зі сплати аліментів входить до складу спадщини, та, виходячи із рівності часток спадкоємців, підлягає стягненню із кожного з відповідачів відповідно до їх часток у спадщині, тобто по 1/3. За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, а не його обов`язок зі сплати аліментів суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів, які є спадкоємцями майна померлого боргу зі сплати аліментів. Статтею 242 Цивільного кодексу України встановлено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Відповідно до статті 34 ЦК України повна цивільна дієздатність настає в осіб, які досягли 18 років, або у випадках, передбачених статтею 35 цього Кодексу. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/38816/20 від 26.02.2021 задоволено подання Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, як Органу опіки та піклування, про призначення [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] , 1961 р.н. Абзацом 1 ч. 1 ст. 177 Сімейного кодекс України встановлено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Отже, законним представником [PERSON] , [INFO] є його мати [PERSON] . Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] боргу зі сплати аліментів, оскільки в силу вимог закону вони мають своїх законних представників. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загалом позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн з кожного. Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи, а тому приходить до висновку про часткове стягнення витрат на правову допомогу з відповідачів у розмірі 15000,00 грн солідарно, що, на думку суду, є співмірним зі складністю даної справи. Отже з відповідачів солідарно підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги на користь позивача у розмірі 15000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає солідарне стягненню судовий збір у розмірі 2830,55 грн.

Outcome: partial