Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Соборного районного суду міста Дніпра 25 червня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 06 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір № 3392444. 28 грудня 2021 року було укладено договір №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3392444. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3392444. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3392444 від 06 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 13 803,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11 803,00 грн. Крім того, 14 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 3775301396-134745. 15 лютого 2022 року було укладено договір №15-052/22 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3775301396-134745. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3775301396-134745. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 5 726,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4 726,00 грн., нараховані 3% річних 0,32 грн. Також, 09 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір № 77417593. 22 лютого 2022 року було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77417593. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77417593. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №77417593 від 09 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 26 305,32 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 21 305,00 грн., нараховані 3% річних 0,32 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 червня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 26 червня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 30 червня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Представник позивача надав до суду заяву, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо кредитного договору № 3392444 від 06 жовтня 2021 року. 06\~жовтня 2021\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір №\~3392444. Умови: сума кредиту 2 000,00 грн.; строк 15 днів; процентна ставка 0,01%. 28 грудня 2021 року було укладено договір №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3392444. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3392444. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3392444 від 06 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 13 803,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11 803,00 грн. Щодо кредитного договору № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року. 14 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 3775301396-134745. Умови: сума кредиту 1 000,00 грн.; строк 14 днів; процентна ставка 1,95%. 15 лютого 2022 року було укладено договір №15-052/22 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3775301396-134745. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3775301396-134745. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 5 726,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4 726,00 грн., нараховані 3% річних 0,32 грн. Щодо кредитного договору № 77417593 від 09 жовтня 2021 року. 09 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір № 77417593. Умови: сума кредиту 2 000,00 грн.; строк 30 днів; процентна ставка 1,99%. 22 лютого 2022 року було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77417593. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77417593. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №77417593 від 09 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 26 305,32 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 21 305,00 грн., нараховані 3% річних 0,32 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). В силу положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «Коллект Центр» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Таким чином наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Коллект Центр» за кредитними договорами № 3392444 від 06 жовтня 2021 року, № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року та № 77417593 від 09 жовтня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан», ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Тобто, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем з ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 3392444 від 06 жовтня 2021 року, № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», № 77417593 від 09 жовтня 2021 року з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Кредитодавці виконали своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. Щодо стягнення відсотків по кредитним договорам. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19 суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Розрахунок по кредитному договору № 3392444 від 06 жовтня 2021 року. Як передбачено договором, строк кредиту 15 днів. Встановлено стандартну процентну ставку 0,01 % в день, саме за такою ставкою здійснювався розрахунок у графіку платежів в додатку 1 до кредитного договору, а отже саме за такою відсотковою ставкою має здійснюватися розрахунок. Отже, строк дії кредитного договору № 3392444 від 06 жовтня 2021 року закінчився через 15 днів після його укладення. Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором та за відсотковою ставкою, яка не відображена в графіку платежів. Суд бере до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі 3392444 від 06 жовтня 2021 року та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за кредитним договором № 3392444 від 06 жовтня 2021 року в сумі 3,00 грн. (2 000,00 грн. : 100% * 0,01 % * 15 днів). Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором та за відсотковою ставкою, яка не відображена в графіку платежів. Згідно матеріалів справи, відсотки за користування кредитними коштами, які нараховані за періоди, коли у кредиторів, якому відійшло право вимоги до позивача, не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. З огляду на вказане, позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами поза визначений Кредитним договором термін, а отже сума нарахованих відсотків є значно меншою, ніж заявлена позивачем та складає 3,00 грн. за кредитним договором № 3392444 від 06 жовтня 2021 року, а отже дану частину позовних вимог, суд задовольняє частково. Розрахунок по кредитному договору № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року. Як передбачено договором, строк кредиту 14 днів. Встановлено стандартну процентну ставку 1,95 % в день, саме за такою ставкою здійснювався розрахунок у графіку платежів в додатку 1 до кредитного договору, а отже саме за такою відсотковою ставкою має здійснюватися розрахунок. Отже, строк дії кредитного договору № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року закінчився через 14 днів після його укладення. Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором та за відсотковою ставкою, яка не відображена в графіку платежів. Суд бере до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за кредитним договором № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року в сумі 273,00 грн. (1 000,00 грн. : 100% * 1,95 % * 14 днів). Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором та за відсотковою ставкою, яка не відображена в графіку платежів. Згідно матеріалів справи, відсотки за користування кредитними коштами, які нараховані за періоди, коли у кредиторів, якому відійшло право вимоги до позивача, не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. З огляду на вказане, позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами поза визначений Кредитним договором термін, а отже сума нарахованих відсотків є значно меншою, ніж заявлена позивачем та складає 273,00 грн. за кредитним договором № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року, а отже дану частину позовних вимог, суд задовольняє частково. Розрахунок по кредиту № 77417593 від 09 жовтня 2021 року. Як передбачено договором, строк кредиту 30 днів. Встановлено стандартну процентну ставку 1,99 % в день, саме за такою ставкою здійснювався розрахунок у графіку платежів в додатку 1 до кредитного договору, а отже саме за такою відсотковою ставкою має здійснюватися розрахунок. Отже, строк дії кредитного договору № 77417593 від 09 жовтня 2021 року закінчився через 30 днів після його укладення. Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором та за відсотковою ставкою, яка не відображена в графіку платежів. Суд бере до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі № 77417593 від 09 жовтня 2021 року та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками: за кредитним договором № 77417593 від 09 жовтня 2021 року в сумі 1 194,00 грн. (2 000,00 грн. : 100% * 1,99 % * 30 днів). Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором та за відсотковою ставкою, яка не відображена в графіку платежів. Згідно матеріалів справи, відсотки за користування кредитними коштами, які нараховані за періоди, коли у кредиторів, якому відійшло право вимоги до позивача, не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. З огляду на вказане, позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами поза визначений Кредитним договором термін, а отже сума нарахованих відсотків є значно меншою, ніж заявлена позивачем та складає 1 194,00 грн. за кредитним договором № 77417593 від 09 жовтня 2021 року, а отже дану частину позовних вимог, суд задовольняє частково. Стосовно 3% річних по кредитним договорам № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року та № 77417593 від 09 жовтня 2021 року суд зазначає наступне. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2\~ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у\~\~відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Так, Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX\~(набрав чинності 17 березня 2022 року)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, нараховані 3% річних на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~не підлягають стягненню з відповідача. А оскільки позивачем взагалі не надано даних розрахунків за який час проводилось нарахування 3% річних, суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу в даній частині, такою що не підлягає задоволенню. З огляду на вказане, до стягнення по кредитному договору № 3392444 від 06 жовтня 2021 року підлягає тіло кредиту 2 000,00 грн. та відсотки по кредиту 3,00 грн., що разом становить 2 003,00 грн. До стягнення по кредитному договору № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року підлягає тіло кредиту 1 000,00 грн. та відсотки по кредиту 273,00 грн., що разом становить 1 273,00 грн. До стягнення по кредитному договору № 77417593 від 09 жовтня 2021 року підлягає тіло кредиту 2 000,00 грн. та відсотки по кредиту 1 194,00 грн., що разом становить 3 194,00 грн. Загальна заборгованість по кредитним договорам № 3392444 від 06 жовтня 2021 року, № 3775301396-134745 від 14 жовтня 2021 року та № 77417593 від 09 жовтня 2021 року становить 6 470,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 595,80 грн. (6 470,00 грн. х 2422,40 грн. : 26 305,32 грн. = 595,80 грн.). Щодо стягнення коштів за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 13\~000,00 грн., яку підтверджує договором про надання правничої допомоги №07-07/2024 від 01 липня 2024 року, прайс-листом та витягом з акту про надання юридичної допомоги. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката неспівмірна із складністю справи, оскільки адвокат не з`являвся в судові засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 13\~000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з\~\~відповідача\~витрати на правничу допомогу в розмірі 2\~500,00\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial