Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» та [PERSON] в особі представника адвоката Запаскіна Максима Романовича звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі. Позов мотивований тим, що позивачі, Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» (далі Позивач-1) та [PERSON] (далі Позивач-2), є співвласниками комплексу нежитлових будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1345771374220) (далі Комплекс). Іншими співвласниками зазначеного Комплексу є Відповідачі у цій справі [PERSON] (далі Відповідач-1) та [PERSON] (далі Відповідач-2). Існування записів про право власності на фізично знищений об`єкт у ДРРП створює для Позивачів, як суб`єктів господарювання та фізичної особи, стан правової невизначеності, перешкоджає належному веденню бухгалтерського обліку, створює ризики безпідставного нарахування податків на нерухоме майно та унеможливлює будь-які юридично значущі дії щодо цього активу. З метою приведення даних ДРРП у відповідність до фактичного стану речей, Позивач-1 21.11.2024 звернувся до державного реєстратора із заявою про припинення права власності на Комплекс. Однак Рішенням № 76273146 від 26.11.2024 у проведенні реєстраційної дії було відмовлено з посиланням на п. 75 Порядку державної реєстрації, який вимагає для такої дії наявності заяв від усіх співвласників або рішення суду. Вичерпуючи заходи досудового врегулювання, Позивачі через представника 29.11.2024 направили усім співвласникам, у тому числі Відповідачам, офіційні листи-звернення з пропозицією спільно подати заяви для державної реєстрації припинення права власності. Відповідач-1 ( [PERSON] ) висловила свою згоду на врегулювання ситуації. Проте Відповідач-2 ( [PERSON] ) не надав згоди та не вчинив жодних дій, спрямованих на спільне вирішення проблеми, що унеможливило адміністративний порядок припинення права власності. За таких обставин, коли об`єкт спільної власності фізично знищений, а згода одного зі співвласників на спільні дії відсутня, єдиним можливим та ефективним способом захисту прав Позивачів є виділ належних їм часток у судовому порядку, що призведе до припинення для них права спільної власності та дозволить остаточно врегулювати юридичний статус неіснуючого майна. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав вказаних у позові. Представник позивачів адвокат Запаскін М.Р. в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у позові та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодилася з позовними вимогами та не заперечував щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього на час розгляду справи до суду не надходило. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України, зокрема шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України та через підсистему «Електронний суд». Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачів та дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України - кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Сторони по справі володіють, користуються та розпоряджаються спільним майном комплексом нежитлових будівель загальною площею 6008,6 м?, що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта 1345771374220). Первинно вказаний Комплекс перебував у власності Козелецької райспоживспілки «Гуртова-торгова база» (код ЄДРПОУ 31187151), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.08.2003. Станом на момент, що передував його знищенню, Комплекс як єдиний майновий об`єкт, що підтверджується даними технічного паспорта, узагальненими у Довідці Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 27 від 24.04.2023 року, а також даними ДРРП, складався з наступних будівель та споруд: будівля контори - «А» з верандами «а», «а1» та ґанком «а2» загальною площею 254,5 кв. м.; виробничий склад - «Б» із тамбуром «б» та прибудовами «б1», «б2», «б3» загальною площею 456,0 кв. м.; меблевий склад - «В» загальною площею 329,3 кв. м.; меблевий склад - «Г» загальною площею 335,2 кв. м.; виробничий цех - «Д» з навісом «д» та прибудовою «д1» загальною площею 1275,6 кв. м.; продсклад - «Є» з котельнею «є» та навісом «є1» загальною площею 1351,1 кв. м.; продсклад - «Ж» загальною площею 1265,2 кв. м.; підвальний склад -«П» зі спусками «п», «п1», «п2» загальною площею 758,9 кв. м.; інші господарські споруди (колодязь, ворота, огорожа, свердловина тощо). Загальна площа Комплексу, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, становить 6008,6 кв. м. Цей склад майна, що мав зазначені характеристики та загальну площу, є об`єктом права спільної часткової власності сторін та предметом цього спору. Протягом 2003-2012 років право спільної часткової власності на Комплекс було сформовано у поточному складі учасників внаслідок низки правочинів. Зокрема, на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2003 [PERSON] (Позивач-2) набув право власності на 1/5 частку Комплексу. В подальшому, право власності на інші частки набули: [PERSON] (37/100), [PERSON] (11/50), а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які 09.04.2012 набули по 21/200 часток кожен. У подальшому склад співвласників та розмір їхніх часток змінювався. Частка у розмірі 37/100, що належала [PERSON] , на підставі договорів купівлі-продажу від 12.10.2017 та 07.03.2018 перейшла у власність ТОВ з іноземною інвестицією «Бейкері Фуд Індастрі». Згодом, за договором дарування від 06.06.2023, ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі» передало зазначену частку у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» (Позивач-1). Частка у розмірі 11/50, що належала [PERSON] , за договором дарування від 16.11.2023 перейшла у власність [PERSON] (Позивача-2). Таким чином, його сукупна частка у праві спільної власності на Комплекс склала 21/50 (1/5 + 11/50), або 42/100. Станом на дату подання цього позову, право спільної часткової власності на Комплекс розподілено між сторонами у справі наступним чином: позивач 2 - [PERSON] володіє часткою у розмірі 42/100; позивач 1 - ТОВ «КИЇВПАС-СЕРВІС» володіє часткою у розмірі 37/100; відповідач 2- [PERSON] володіє часткою у розмірі 10,5/100 (21/200); відповідач 1 - [PERSON] володіє часткою у розмірі 10,5/100 (21/200). У січні 2024 року позивачам стало відомо, що весь Комплекс нерухомості, який є предметом спільної власності, фізично припинив своє існування внаслідок повного знищення. Цей факт є об`єктивним, не залежить від волі сторін та офіційно підтверджується Довідкою про знищення/знесення майна №17 від 17.01.2024 (реєстраційний номер DT01:2894-7326-5664-1637) та Довідкою про відсутність майна №18 від 18.01.2024 (реєстраційний номер DT01:3015-8459-1093-8628), складеними уповноваженою особою та зареєстрованими в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва. Так, відповідно до статті 41 Конституції України та статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності є різновидом права власності, за якого майно належить двом або більше особам із визначенням часток кожного з них у праві власності (стаття 356 ЦК України). Стаття 358 ЦК України встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Оскільки у даній справі згоди між усіма співвласниками щодо юридичної долі Комплексу досягти не вдалося через позицію відповідача [PERSON] , виникає спір, який відповідно до прямої вказівки закону підлягає вирішенню судом. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивачі заявляють вимогу саме про виділ часток, а не про поділ майна. Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17 чітко розмежував ці поняття, зазначивши: "При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється". Запропонований Позивачами спосіб вирішення спору повністю відповідає правовій конструкції "виділу": Позивачі просять виділити їм їхні частки, припинивши для себе право спільної власності, тоді як Відповідачі залишаються співвласниками тієї частини майна, що залишилася. Це підтверджує коректність обраного способу захисту права. Можливість виділу частки щодо юридично існуючого, але фізично знищеного об`єкта [PERSON] обставиною справи є те, що Комплекс як фізичний об`єкт знищено. Однак, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Комплекс продовжує існувати як об`єкт цивільних прав, оскільки записи про право власності на нього є чинними у Державному реєстрі речових прав. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі знищення майна. Проте, для об`єктів нерухомості, що перебувають у спільній власності, сам факт знищення не призводить до автоматичного припинення записів у реєстрі. Як підтверджено відмовою державного реєстратора від 26.11.2024, для цього необхідна або згода всіх співвласників, або рішення суду. Таким чином, фізичне знищення майна не є перешкодою для судового розгляду, а навпаки, є головною підставою, що зумовлює необхідність судового втручання для приведення юридичного статусу майна у відповідність до реального стану речей. Позивачі просять суд здійснити юридичний виділ часток, базуючись на даних правовстановлюючих документів та технічної документації, яка фіксувала стан Комплексу до його знищення. Предметом виділу є не фізичні руїни, а зареєстровані в ДРРП об`єкти нерухомості, що складають єдиний комплекс. Суд вважає обґрунтованим запропонований варіант виділу та відсутність потреби в експертизі, на переконання суду позивачі пропонують варіант виділу, який є справедливим та математично співмірним ідеальним часткам сторін. Загальна площа Комплексу становить 6008,6 м?. Позивачу-1 (ТОВ "КИЇВПАС-СЕРВІС"), частка якого становить 37% (2223,18 м?), пропонується виділити у власність об`єкти загальною площею 2133,4 м?, що були предметом договору дарування від 06.06.2023. Незначне відхилення від ідеальної частки є припустимим, при цьому Позивач-1 не вимагає жодної компенсації. Позивачу-2 ( [PERSON] ), частка якого становить 42% (2523,61 м?), пропонується виділити у власність Продсклад «Ж» (1265,2 м?) та Продсклад «Є» з котельнею та навісом (1351,1 м?), загальною площею 2616,3 м?. Відповідачам, сукупна частка яких становить 21% (1261,81 м?), залишається у спільній власності цех гофрокартону з прибудовами загальною площею 1275,6 м?. Запропонований позивачами варіант відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.03.2023 у справі № 559/1923/17, згідно з якими, "при виділі у власність позивачу частини спірного житлового будинку суд першої інстанції повинен був зазначити у судовому рішенні, яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача". У прохальній частині цього позову чітко визначено юридичну долю майна, що залишається Відповідачам. Отже, аналізуючи в сукупності вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» та [PERSON] в особі представника адвоката Запаскіна Максима Романовича до [PERSON] та [PERSON] , про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі, - підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Враховуючи викладене вище, позовна вимога в частині позовних вимог про припинення права спільної часткової власності, також підлягає задоволенню. За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, проте позивачі просять покласти судові витрати на них, тому судові витрати з відповідачів не стягувати.

Outcome: approved