Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник Херсонського державного університету у грудні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 20850,00 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.07.2021 року, на підставі наказу від 13.08.2021 № 352-с, між Херсонським державним університетом та [PERSON] було укладено договір № 649349 про навчання, а також договір №2020-к/649349 про надання платної освітньої послуги. Згідно з умовами Договору позивач є виконавцем, а відповідач є замовником освітньої послуги від 16.08.2021 року. За умовами договору позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати [PERSON] освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти на денній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр», за напрямом підготовки «Інженерія програмного забезпечення» (розділ 1 Договору), надати студенту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти (підпункт 2.1.2. Договору), видати студенту документ про освіту державного зразка при умові успішного виконання студентом навчального плану (підпункт 2.3.2. Договору). Датою початку дії Договору є дата зарахування особи на навчання, тобто 01.09.2021 року. У свою чергу відповідач вносить оплату за навчання щомісяця відповідно до п.п. а. п. 3.3. Договору. Херсонським державним університетом обов`язки щодо надання відповідачу освітньої послуги виконувалися у повному обсязі. Проте оплата за навчання у термін з березня 2022 року по червень 2023 року відповідачем не здійснювалась. У результаті цього утворився борг, який складає 20850,00 грн. Наказом від 29.06.2023 № 280-с здобувача було відраховано за порушення умов угоди з Херсонського державного університету. Відповідно до Розділів 5 Договорів 1 та 2 «Дія Договору припиняється у разі відрахування студента з навчального закладу згідно із законодавством». З метою досудового врегулювання спірних питань щодо своєчасної сплати боргу за отриману навчальну послугу відповідачу листом з повідомленням було направлене досудове попередження з пропозицією добровільно сплатити суму боргу, на яке він не відреагував. Таким чином, відповідач не виконав умов договору, що фактично свідчить про порушення ним своїх зобов`язань перед позивачем. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик до суду за адресою реєстрації місця проживання відповідача. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст.280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30.07.2021 року, на підставі наказу від 13.08.2021 № 352-с, між Херсонським державним університетом та [PERSON] було укладено договір № 649349 про навчання [PERSON] , а також договір №2020-к/649349 про надання платної освітньої послуги. Згідно з умовами Договору позивач є виконавцем, а [PERSON] є замовником освітньої послуги від 16.08.2021 року, здобувачем освіти за вазаними договорами визначено відповідача. За умовами договору позивач бере на себе зобов`язання зарахувати [PERSON] на навчання на 1 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Інженерія програмного забезпечення» за спеціальністю «121 Інженерія програмного забезпечення» для здобуття ступеня вищої освіти «Бакалавр» (розділ 1 Договору), надати студенту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти (підпункт 2.1.2. Договору), видати студенту документ про освіту державного зразка при умові успішного виконання студентом навчального плану (підпункт 2.3.2. Договору). Датою початку дії Договору є дата зарахування особи на навчання, тобто 01.09.2021 року. У свою чергу замовник вносить оплату за навчання щомісяця відповідно до п.п. а. п. 3.3. Договору. Херсонським державним університетом обов`язки щодо надання освітньої послуги виконувалися у повному обсязі. Проте оплата за навчання у термін з березня 2022 року по червень 2023 року [PERSON] не здійснювалась. У результаті цього утворився борг, який складає 20850,00 грн. Наказом від 29.06.2023 № 280-с здобувача було відраховано за порушення умов угоди з Херсонського державного університету. Відповідно до Розділів 5 Договорів 1 та 2 «Дія Договору припиняється у разі відрахування студента з навчального закладу згідно із законодавством». З метою досудового врегулювання спірних питань щодо своєчасної сплати боргу за отриману навчальну послугу [PERSON] листом з повідомленням було направлене досудове попередження з пропозицією добровільно сплатити суму боргу, на яке він не відреагував. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21). Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (аналогічний висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання має правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, єдоговори та інші правочини. Учасниками правовідносин у сфері надання послуг навчання є виконавець (який здійснює надання студенту освітньої послуги) та здобувач освіти - студент. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за період з березня 2022 року по червень 2023 року. Як вбачається із наданих позивачем договору № 649349 про навчання від 30.07.2021 року та договору № 2020-к/649349 від 16.08.2021 року, сторонами зобовязання є Херсонський державний університет та [PERSON] , яка є замовником освітньої послуги в інтересах [PERSON] . Відповідач [PERSON] не є замовником освітньої послуги, а є студентом, якому позивач зобовязався надавати вказані послуги, а отже не є суб`єктом спірних правовідносин, внаслідок чого є неналежним відповідачем у даній справі. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідачів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів порушення саме відповідачем його невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, а нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 382 від 15.11.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду покладається на позивача у повному обсязі. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed