Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

16.05.2025 позивач звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] на час його навчання у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, до закінчення сином навчання. Позов мотивований тим, що від спільного проживання у них з відповідачем є син [PERSON] , [INFO] . Син є студентом першого курсу денного відділення біологічного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка. Приблизний термін закінчення навчання - червень 2028 року. У зв`язку з продовженням навчання син потребує матеріальної підтримки. Відсутність матеріального утримання зі сторони Відповідача у зв`язку з досягненням сином повноліття ставить сина в скрутне матеріальне становище. У зв`язку з навчанням на денній формі син не має змоги працювати та утримувати себе. Позивач зазначає, що самостійно не взмозі матеріально забезпечити сина, тому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 21.05.2025 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 381 від 16.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді [PERSON] у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 22.07.2025 справу прийнято до свого провадження. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання в якому остання просить справу розглядати без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак поштова кореспонденція повернулась до суду без отримання з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач в судові засідання призначені на 08 год. 30 хв. 14 серпня 2025 року, 09 год. 30 хв. 15 жовтня 2025 року, 09 год. 30 хв. 18 листопада 2025 року не з`явився. Разом з цим, відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону [NUMBER] , дата доставки 15.10.2025 12 год. 33 хв. Крім того відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11); Згідно з довідкою № 84 від 12.05.2025 [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення IV рівня акредитації біологічного факультету Львівського національного факультету імені Івана Франка, термін закінчення навчання червень 2028 року. Позивач у зв`язку з навчанням сина потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на його утримання. За частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо мають таку можливість. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання, та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, доходжу до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання своєї повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення нею навчання, а саме до червня 2028 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача з дня подання позову, тобто з 16.05.2025 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved