Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

17 вересня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.01.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1333-8659, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором «С3121». При укладенні договору відповідачем здійснені дії з оформлення кредитної угоди за допомогою веб-сайту позивача, які свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору та без яких укладення договору було б неможливе, одними з яких є: створення заявки на отримання кредиту, самостійне внесення до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номеру своєї банківської картки для отримання кредиту, підписання Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатору. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 18000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту; знижена % ставка 1,20% в день; стандартна % ставка 1,50% в день. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору, а відповідач підтвердила виникнення в неї зобов`язань, отримавши кредитні кошти, та не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Відповідач порушила зазначені умови Кредитного договору, не повернула в повному обсязі кредит, та не виконала всі інші свої грошові зобов`язання за Кредитним договором, тому станом на 26.08.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 90858,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 72684,00 грн.; прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 174,58 грн. Разом з тим Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 9432,00 грн. за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 81426,58 грн. Посилаючись на зазначене, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить суд стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1333-8659 від 18.01.2024 року в розмірі 81426,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 63426,58 грн. та понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 22.09.2025 року провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 03.11.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Москаленка Р.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, в той час як умовами договору передбачено розмір денної процентної ставки 1,20% та 1,50%. Враховуючи, що відповідачкою частково було погашено заборгованість на загальну суму 8573,42 грн., таким чином борг відповідача має складати 63426,58 грн. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в частині необґрунтовано нарахованих відсотків та комісії, а також провести розгляд справи без його участі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але разом з позовною заявою подав до суду клопотання, в якому просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності. Правом на подачу відповіді на відзив не скористався. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18.01.2024 року [PERSON] уклала з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Договір про відкриття кредитної лінії № 1333-8659, який відповідно до п. 3.8. та 3.9. Договору укладений шляхом накладення позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором та накладення кредитодавцем кваліфікованої електронної печатки з кваліфікованою електронною позначкою часу. Примірник Договору з додатками до нього у вигляді електронного документа направляються в Особистий кабінет позичальника та на електронну адресу, зазначену позичальником. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 18000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту; знижена % ставка 1,20% в день; стандартна % ставка 1,50% в день. Одночасно з Договором відповідач підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А3121» Паспорт споживчого кредиту, де зазначена інформація про контактні дані кредитодавця, про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, про орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, про порядок повернення кредиту, про додаткову інформацію та про інші важливі правові аспекти. Також в Паспорті зазначено, що відповідач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Підтверджує отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. [PERSON] ознайомлена з графіками платежів за укладеним Договором за зниженою процентною ставкою та стандартною процентною ставкою, про що свідчать таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1333-8659, які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та засвідчені позивачем кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.3 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі ч.13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Зі змісту абз.3 ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ЗУ «Про електронну комерцію»). Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в сумі 18000,00 грн., перерахувавши їх на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки про перерахування [PERSON] суми кредиту за кредитним договором № 1333-8659 від 18.01.2024 року за допомогою системи EasyPay. Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, які передбачені ч. 1 ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі абз.1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості за договором №1333-8659 від 18.01.2024 року, станом на 17.06.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 90858,58 грн., з яких основний борг 18000,00 грн., заборгованість за відсотками 72684,00 грн.; заборгованість по комісії за видачу кредиту 174,58 грн. Отже судом встановлено, що Договір про відкриття кредитної лінії № 1333-8659 від 18.01.2024 року, Паспорт споживчого кредиту від 18.01.2024 року, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (Графік платежів за Договором) між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладені в електронній формі, так як містять електронні підписи відповідача та представника позивача, зі змісту яких вбачається, що в них визначено основні істотні умови, характерні для кредитних договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, з якими позичальник в свою чергу погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання зазначених документів, тому Договір, Паспорт споживчого кредиту, Графік платежів мають силу договору, який вважається таким, що вчинений у письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.205 та ст.207 ЦК України. В порушення зазначених норм ЦК України та умов Договору про відкриття кредитної лінії № 1333-8659 від 18.01.2024 року відповідач не надала позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за договором у зв`язку з чим, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, у [PERSON] станом на 26.08.2025 року існує заборгованість за кредитом 18000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 72684,00 грн. та заборгованість по комісії за видачу кредиту 174,58 грн. Разом з тим Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 9432,00 грн. за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 81426,58 грн. Таким чином загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 1333-8659 від 18.01.2024 року становить 81426,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 63426,58 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором № 1333-8659 від 18.01.2024 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеним Договором. В порушення вимог Закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговану суму не повернула. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 18000,00 грн. по вказаному вище договору є доведеною, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 63426,58 грн. суд зазначає наступне. Частиною п`ятою\~статті 8\~Закону №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023року № 498-IX та набрала чинності 22 грудня 2023 року. Однак, позивач незважаючи на те, що договір №13.04.2024-100001778 від 13.04.2024 року укладено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ , оскільки такий укладено між сторонами 18.01.2024 року, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки відповідачу відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,20 % (знижена) та 1,50 % (стандартна) на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування процентної зниженої ставки у розмірі 1,20 % та стандартної 1,50% на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягають зміні з врахуванням положень законодавства. Отже, укладаючи 18.01.2024 року кредитний договір, позивач не мав права визначати денну проценту ставку у розмірі 1,20 % (знижена) та 1,50 % (стандартна) на день, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. У зв`язку з цим суд здійснює самостійний розрахунок розміру заборгованості за відсотками, виходячи зі ставки 1% на день. В такому випадку за строк кредитування (дії договору), який становить 300 днів, розмір заборгованості за процентами має становити 54000,00 грн. (18000,00 х 0,01 х 300). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем 26.01.2024 року та 12.02.2024 року було сплачено заборгованість на загальну суму 8573,42 грн., з яких 2525,42 грн. кредитором було стягнуто в рахунок погашення заборгованості за комісією. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи вбачається, що умовами договору встановлено зобов`язання [PERSON] сплатити ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» комісію за видачу кредиту у розмірі 15% від суми виданого кредиту. Водночас у Договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» комісії є нікчемними. Таким чином, сплачена відповідачем сума 8573,42 грн. підлягає зарахуванню в погашення заборгованості за відсотками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 63426,58 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 18000,00 грн. та заборгованості за відсотками 45426,58 грн. (54000,00 грн. - 8573,42 грн.). Позивач також у своєму позові просить стягнути з [PERSON] понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,4 грн. Зі змісту ч.1 ст.133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Як вбачається з наданої платіжної інструкції №77872 від 16.09.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,4 грн. Оскільки ціна позову становила 81426,58 грн., а позов задоволено частково на суму 63426,58 грн., тобто на 77,89% (63426,58 х 100 : 81426,58), а тому, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1886 гривень 81 копійку (2422,40 х 77,89% : 100) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial