Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

ТОВ «Факторинг партнерс», адреса: вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371 (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 10 лютого 2022 між ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 3109403552-195809, відповідно до якого відповідач отримав 3500 грн у кредит. Дата видачі кредиту 10 лютого 2022 року, дата повернення кредиту 02 березня 2022 року (включно), термін користування кредитом 20 діб. Плата за користування кредитом встановлена в розмірі 0,98 % за кожен день користування кредитом. 07 березня 2023 року було укладено договір № 07/03/23 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3109403552-195809. 18 лютого 2025 року було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3109403552-195809. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 3109403552-195809. Так, первісний кредитор ТОВ «Іннова фінанс» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу грошові кошти у кредит, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 3109403552-195809 від 10 лютого 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 4180,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 680,00 грн. Крім цього, 12 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» та [PERSON] було укладено договір № 1204335153626, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 1800,00 грн, строком до 27 лютого 2022 року, у період строку дії договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за процентною ставкою 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування ним. 29 травня 2023 року було укладено договір № 29-05/23 відповідно до якого ТОВ «ФК «Віва капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1204335153626. 18 лютого 2025 року було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1204335153626. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 1204335153626. Первісний кредитор ТОВ «ФК «Віва капітал» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу грошові кошти у кредит, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 1204335153626 від 12 лютого 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 4401,90 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1800,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 2601,90 грн. Також, 02 лютого 2022 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір № 555166528907. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 7000,00 грн, тип процентної ставки - фіксована, знижена процентна ставка - 360 % річних, стандартна процентна ставка - 950 % річних. 18 грудня 2023 року було укладено договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555166528907. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 555166528907. Первісний кредитор ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу грошові кошти у кредит, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 555166528907 від 02 лютого 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 17931,40 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 10931,40 грн. Також, 29 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір № 5937314. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 20000,00 грн, проценти за користування кредитом: 5280,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 25 липня 2024 року було укладено договір № 25-07/24 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5937314. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 5937314. Первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу грошові кошти у кредит, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 5937314 від 29 січня 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 25800,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 4400,00 грн; - заборгованість за комісіями - 1400,00 грн. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договорами у загальному розмірі 52313,30 грн. та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які стороною позивача було усунуто. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 вересня 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого сторона позивача позовні вимоги на визнала з огляду на наступне. Так, представник відповідача [PERSON] зазначає про те, що надані до суду копії кредитних договорів не містять підписів сторін. Сторона позивача зазначає, що такі кредитні договори укладені в режимі онлайн, шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди на сайті позивача. Проте, у позові не вказується яким способом був надісланий та отриманий відповідачем ідентифікатор для підписання договору. Надані суду копії кредитних договорів не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Крім цього, стороною позивача не надано до суду первинних бухгалтерських документів у підтвердження факту передання грошових коштів у кредит відповідачу. Також, суду не надано належних доказів у підтвердження відступлення прав вимог до позивача, оскільки надані суду витяги з реєстру боржників сформовані самим позивачем, а вказані договори факторингу не містять відомостей про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, які стосуються відповідача. З поміж іншого, представник відповідача [PERSON] звертав увагу суду, що стягнення процентів поза строком кредитування не допускається, всупереч цьому, позивачем за кредитними договорами № 1204335153626 та № 555166528907 було нарахована проценти поза строком кредитування та не надано відомостей про пролонгацію таких кредитних договорів. Також, представник відповідача [PERSON] вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною та не відповідає складності справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, є не співмірною із ціною позову. Враховуючи вище викладене, посилаючись на норми законодавства, практику Верховного Суду, представник відповідача [PERSON] просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 06 жовтня 2025 року від представника позивача Сердійчук Я.Я. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої остання повністю заперечувала твердження представника позивача. Так, відповідач за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу, уклав спірні кредитні договори. Перед укладенням [PERSON] ознайомився із усіма умовами кредитування. Після укладення кредитних договорів первісні кредитори виконали свої зобов`язання та надали відповідачу грошові кошти, у підтвердження чого суду надано докази. Заборгованість відповідача за відсотками за вказаними кредитними договорами нараховувалася у відповідності до умов кредитування. Крім цього, суду надано належні докази відступлення прав вимоги за спірним кредитними договорами від первісних кредиторів до позивача. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми цивільного законодавства, практику Верховного Суду, представник позивача Сердійчук Я.Я. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року витребувано у АТ «Універсалбанк» інформацію чи відкривалась [PERSON] банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та повний номер банківської картки № [NUMBER] ; виписку за номером картки № [NUMBER] за період з 29 січня 2022 року по 19 лютого 2022 року; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 29 січня 2022 року по 19 лютого 2022 року; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] . У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із наведеного слідує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першоїстатті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Як вбачається із матеріалів справи, кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами укладені у формі електронних документів та підписані відповідачем за допомогою одноразових ідентифікаторів. Крім цього, суду надано довідки про ідентифікацію клієнта, які містять персональні дані відповідача. З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки дані договори укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариств, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такі договори не були б укладені. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із первісними кредиторами електронні договори та підписав такі у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договори вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також суд зазначає, що умови укладених між сторонами кредитних договорів відповідачем у судовому порядку не оспорювались. Таким чином, суд критично оцінює твердження сторони відповідача у цій частині. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо кредитного договору № 3109403552-195809 від 10 лютого 2022 року, укладеного із ТОВ «ФК «Інкасо фінанс», судом встановлено наступне. 10 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 3109403552-195809. Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 3500,00 грн. (п. 2.2 договору). Згідно п. 2.3. строк періоду користування кредитним коштами складає 20 днів та починається з 10 лютого 2022 року та закінчується 02 березня 2022 року. Відповідно до п. 2.5. договору позики, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 9.13 договору за користування, наданим за цим договором, грошовими коштами у строк передбачений п.п. 2.3 цього договору встановлюється процентна ставка у розмірі 352,8 % річних (або 0,98 % за один день користування грошовими коштами). Первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 3500,00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача. Таким чином, заперечення сторони відповідача у цій частині суд оцінює критично. 07 березня 2023 року було укладено договір № 07/03/23 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3109403552-195809, що підтверджується відповідним витягом із реєстру боржників. 18 лютого 2025 року було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3109403552-195809, що підтверджується відповідним витягом із реєстру боржників. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 3109403552-195809. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 3109403552-195809 від 10 лютого 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 4180,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 680,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Щодо кредитного договору № 1204335153626 від 12 лютого 2022 року, укладеного із ТОВ «ФК «Віва капітал» судом встановлено наступне. 12 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Старт» № 1204335153626. Відповідно до п. 1.3 договору кредитодавець надає позичальнику кошти за договором у сумі 1800,00 грн. одразу після укладення договору, які мають бути повернені до 27 лютого 2022 року. Кредит надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 27 лютого 2022 року (п.1.5 Договору). Згідно п.1.7.1 Договору період строку дії договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 3,71 % річних, що становить 0,01 % за кожний день користування. Відповідно до п. 1.7.3. якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення строку дії договору без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8. договору, умови щодо нарахування процентів за індивідуальною процентною ставкою за весь строк строку дії договору не застосовуються (скасовуються) з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 693,50 процентів річних. що становить 1,9 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та/або індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом. З огляду на вище зазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення строку дії договору є факт продовження користування кредитом понад строк дії договору (неповернення кредиту у визначений договором строк/термін платежу), з урахуванням всіх продовжень строку дії договору на умовах п. 1.8. цього договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дії договору, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 50% (п`ятдесят) процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 1800,00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача. Таким чином, заперечення сторони відповідача у цій частині суд оцінює критично. 29 травня 2023 року було укладено договір № 29-05/23 відповідно до якого ТОВ «ФК «Віва капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1204335153626, що підтверджується відповідним витягом із реєстру боржників. 18 лютого 2025 року було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1204335153626, що підтверджується відповідним витягом із реєстру боржників. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 1204335153626. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 1204335153626 від 12 лютого 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 4401,90 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1800,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 2601,90 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Щодо кредитного договору № 555166528907 від 02 лютого 2022 року, укладеного із ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» судом встановлено наступне. 02 лютого 2022 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір позики № 555166528907. Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти у сумі 7000,00 грн. на строк 30 днів під проценти, вказані у п. 1.1.1 договору. Згідно із п. 1.1.1 договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка, фіксована 2,60 : за день (950,00 % річних) від суми позики. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 1800,00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача. Таким чином, заперечення сторони відповідача у цій частині суд оцінює критично. 18 грудня 2023 року було укладено договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555166528907, що підтверджується відповідним витягом із реєстру боржників. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 555166528907. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 555166528907 від 02 лютого 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 17931,40 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 10931,40 грн. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Відповідно до договору позики № 555166528907 від 02 лютого 2022 року, ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів, тобто з 02 лютого 2022 року до 03 березня 2022 року. Можливість пролонгації строку кредитного договору не передбачена таким договором. Отже, позивач має право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором до 03 березня 2022 року, що, виходячи з передбаченої договором процентної ставки, становить 2071,20 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення та стягнення із відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 9071,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 2071,20 грн, оскільки нарахування та стягнення із відповідача процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вищевказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Щодо кредитного договору № 5937314 від 29 січня 2022 року, укладеного із ТОВ «Мілоан» судом встановлено наступне. 29 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 5937314. Відповідно до п. 1.2 договору сума кредиту становить 20000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 29 січня 2022 року (п. 1.3 договору), термін повернення кредиту - 28 лютого 2022 року (п. 1.4 договору). Відповідно до п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 1400,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00 відстоків від суми кредиту одноразово. Проеценти за користування кредитом: 5280,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) прецентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.1 та п. 1.6 договору). Первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 1800,00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача. Таким чином, заперечення сторони відповідача у цій частині суд оцінює критично. 25 липня 2024 року було укладено договір № 25-07/24 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5937314, що підтверджується витягом із реєстру боржників. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором № 5937314. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 5937314 від 29 січня 2022 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 25800,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги - 4400,00 грн; - заборгованість за комісіями - 1400,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 3109403552-195809 від 10 лютого 2022 року у розмірі 4180,00 грн., заборгованість за Договором № 1204335153626 від 12 лютого 2022 року у розмірі 4401,90 грн., заборгованість за Договором № 555166528907 від 02 лютого 2022 року у розмірі 9071,20 грн., заборгованість за Договором № 5937314 від 29 січня 2022 року у розмірі 25800,00 грн., а всього 43453,10 грн. Щодо тверджень сторони відповідача про недоведеність переходу прав вимоги за кредитними договорами від первісних кредиторів до позивача, суд зазначає наступне. Сторона позивача, на підтвердження своїх вимог, надала суду належні у підтвердження переходу прав вимоги за спірними кредитними договорами. Крім того, такі договори факторингу стороною відповідача в судовому порядку не оскаржувався, є чинним, а отже право вимоги за ними перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс» на законних підставах. Такі договори факторингу сторонами не розривався, тому підлягають до виконання. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкці, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2012,05 гривень судового збору. Також представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial