Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

19.05.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся керівник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилалися на те, що 27.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200517417 щодо кредитування. Відповідно умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 12629,44 грн., з встановленим строком користування з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. Оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року, то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі. 23.05.2016 року згідно рішення Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 17.01.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками. Сума з урахуванням 3% річних 3182,95 грн. Сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 16630,23 грн. Разом заборгованість становить 55147,00 грн. Прохали поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200517417 від 27.04.2016 року; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200517417 від 27.04.2016 року у загальному розмірі 55147 грн., яка складається з: суми заборгованості 35333,82 грн., суми інфляційних втрат 16630,23 грн., суми 3% річних - 3182,95 грн.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу; розглядати справу в спрощеному позовному провадженні на підставі наявних доказів та матеріалів без участі представника позивача, у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача - провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. 20.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.07.2025 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/4009/25, номер провадження № 2/334/2482/25 позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200517417 від 27.04.2016 року у загальному розмірі 55147 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 12278,35 грн., заборгованості за відсотками 23055,47 грн., суми інфляційних втрат 16630,23 грн., суми 3% річних - 3182,95 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. 16.10.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/4009/25, номер провадження № 2-п/334/73/25 заочне рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2025 року по цивільній справі № 334/4009/25 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 18.11.2025 року. 21.10.2025 року постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Султановою-Стаценко О.В. виконавче провадження №78957777 з примусового виконання виконавчого листа №334/4009/25, виданого 06.08.2025 року Дніпровським районним судом м. Запоріжжя, закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 32584,36 грн., сума стягнутого виконавчого 3198,51 грн. 30.10.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Тимошенко А.В. з відзивом на позов, в якому посилалися щодо неналежного розрахунку заборгованості: у додатках до позову відсутній будь-який документ, який може підпадати під критерії детального розрахунку заборгованості, у якому, зокрема має бути відображено графік нарахування відсотків, пені та інших штрафних санкцій, відомості про внесені боржником платежі, порядок погашення заборгованості з урахуванням внесених платежів, тощо. Надана в якості доказу виписка по особовим рахункам на 520 арк. є неналежним та недопустимим доказом, оскільки вказаних відомостей не містить. Відповідно Договору відповідачу було надано 12629,44 грн. тіла кредиту під 0,0001% річних, при цьому, заборгованість за тілом кредиту позивач зазначає у розмірі 12278,35 грн., що є меншою сумою від зазначеної у Договорі, що свідчить про внесення відповідачем платежів, але цю інформацію неможливо перевірити через відсутність детального розрахунку заборгованості. Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних витрат: позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3182,95 грн. та інфляційних витрат у розмірі 16630,23 грн., при цьому, позивачем не надано розрахунку у якому було б відображено методику та період який брався за основу розрахунку. Зазначені суми були представлені як факт, без можливості перевірки правильності їх розрахунку. Щодо розрахунку разової і щомісячної комісії: позивач у складі заявленої до стягнення суми вказує «разову комісію за видачу кредиту» у розмірі 1,5%, «щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості» у розмірі 3,99 % з 1-го місяця строку дії договору. Такі умови є явно неправомірними та суперечать вимогам законодавства, оскільки не мають правового чи економічного підґрунтя та фактично дублюють відсотки за користування позикою. Тому, нарахування 1,5% разової комісії та 3,99% щомісячної неправомірними та безпідставними, що суперечать вимогам закону та сталій судовій практиці. Щодо пропуску строків позовної давності: позивач у позові прохав про поновлення строків позовної давності, мотивуючи тривалим процесом передачі документів, щодо яких йому відступлено право вимоги, поширенням короновірусної хвороби, введенням в Україні воєнного стану. Між тим, об`єктивних обставин, які перешкоджали та унеможливили подання позову до відповідача в межах строків позовної давності позивач не навів. Більше за те, ці строки минули на момент 20.07.2020, коли позивач набув право вимоги за кредитним договором, а тим паче 16.05.2025, що є днем звернення до суду з позовом, оскільки після 12.07.2016 (день відкликання ліцензії та ліквідації Первісного кредитора) відповідач не здійснювала платежів по кредитному договору, і саме цей момент є початком невиконання обов`язку боржника перед кредитором. Щодо обсягу позовних вимог, які відповідач вважає обґрунтованими: відповідач не заперечує факту отримання від позивача грошових коштів у сумі 12629,44 грн. під 0,0001% річних. За таких обставин, сума відсотків, яка має бути нарахована за час користування кредитом складає: 12629,44 (тіло кредиту) * 0,000001 * 3 (роки) = 12629,44 * 0,000003 = 0,03788832 грн. Тому, з відповідача підлягає стягненню 0,04 грн. відсотків за користування кредитом, а разом з тілом 12629,48 грн. Вимоги щодо стягнення будь-яких додаткових платежів, у тому числі комісій, підвищених винагород, штрафних санкцій чи пені відповідачем оспорюються, як такі, що не підтверджені належними доказами. Щодо судових витрат позивача: сума судового збору, яка підлягає стягненню, має бути зменшена: коефіцієнт задоволення позову 12629,48 / 55147 = 0,229 (22,9 %). Отже, з відповідача підлягає стягненню: 2422,40 * 0,229 = 554,73 грн. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу 7000 грн., які сторона відповідача вважає неспівмірними із складністю справи та витраченим адвокатом часом. Сама по собі позовна заява має шаблонний характер з не більше ніж 10-15% змінюваного тексту. Крім того, позивачем та його представником не додано жодного документа, який підтверджував би фактичну оплату наданих послуг. Вважають, що сума витрат на правничу допомогу, яка має бути стягнута з відповідача не може перебільшувати 4000 грн. Щодо судових витрат відповідача: 25.09.2025 між відповідачем та адвокатом Тимошенко А.В. укладено договір про надання правничої допомоги, яким визначено вартість послуг: ознайомлення з матеріалами справи та надання консультації - 2000 грн.; складання заяви про перегляд заочного рішення суду 2000 грн.; складання відзиву на позовну заяву - 4000 грн.; складання додаткових пояснень 2000 грн., всього 8000 грн. Крім того, при подачі заяви про перегляд заочного рішення суду відповідачем сплачено судовий збір 484,48 грн., яка була задоволена, тому також підлягає стягненню з позивача у разі відмови у задоволенні або часткового задоволення позову. Прохали позовну заяву задовольнити частково, стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 12629,48 грн. тіла кредиту та 0,04 грн. відсотків, 554,73 грн. судового збору, 484,48 грн. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду; вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу. 17.11.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся керівник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. з додатковими поясненнями, в яких посилалися щодо розрахованої суми заборгованості: господарські операції на підставі договору № 200517417 від 27.04.2016 року проводились ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно вимог НБУ та умов договору. Заборгованість відповідача розрахована станом дату укладання договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у реєстрі кредитних договорів. Розрахунок виконувався уповноваженими працівниками банку з урахуванням умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення. Вважають, що реєстр кредитних договорів до договору факторингу є достатнім і беззаперечним доказом наявності заборгованості, яка станом на дату подачі позову становить 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно ст.625 ЦК України нараховано штрафні санкції та здійснено розрахунок за допомогою офіційного сервісу (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), який надає інструменти для обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором заявлені у розмірі розрахованому банком. Щодо твердження відповідача що заборгованість за тілом кредиту зазначена у розмірі 12278,35 грн., що є менше від зазначеної у договорі (12629,44 грн.), то це може свідчити про те, що відповідачем було перераховано в рахунок погашення боргу 351,09 грн., тому заборгованість за тілом кредиту зменшено. Подані виписки з особових рахунків відповідача мають всі необхідні реквізити, є основним доказом, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» (23.05.2016 по 27.07.2020). Виписки з особових рахунків також містять обов`язкові реквізити, які дають змогу визначити, що дана виписка стосується саме даного клієнта, та щодо кредитного договору, який є предметом спору. Щодо застосування строку позовної давності: оскільки строк закінчення дії договору є 11.04.2019 року, то на цю дату припадає продовження дії строків позовної давності, оскільки загальний строк позовної давності мав би сплинути 11.04.2022, проте з 12.03.2020 року строк позовної давності продовжений до його спливу у зв`язку із запровадження карантину по всій території України, а в подальшому оголошення воєнного стану. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу: ознайомлення з матеріалами справи та надання консультації 2000 грн. - фактично послуга складалася з короткого ознайомлення з матеріалами справи та однієї консультації, що не може обґрунтовувати встановлену вартість без детального пояснення та розрахунку. Складання заяви про перегляд заочного рішення суду 2000 грн. - фактично послуга складалася з підготовки одного процесуального документа, що за обсягом та часом виконання не може обґрунтовувати встановлену ціну без додаткового підтвердження. Складання відзиву на позовну заяву 4000 грн. - відзив на позовну заяву обов`язкова процесуальна дія, яка не завжди є підставою для компенсації, подання відзиву є рутинною процедурою захисту. Складання додаткових пояснень 2000 грн. - підготовка коротких додаткових пояснень у нескладній справі не може бути оцінена як суттєвий обсяг правової допомоги, вказана робота є технічною та не потребує значних інтелектуальних чи часових витрат. Прохали долучити додаткові пояснення у справі до матеріалів справи, провести судове засідання 18.11.2025 року за відсутності представника позивача. 18.11.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохали розгляд справи проводити без участі представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. 18.11.2025 року відповідач та її представник: адвокат Тимошенко А.В. в судове засідання не з`явилися, 18.11.2025 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 14.08.2024 року та відповіддю №1393166 від 20.05.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. 27.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] підписано заяву № 200517417 та анкету №2738988, які становлять Кредитний договір, згідно умов якого Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12629,44 грн. (Кредит готівкою «Фокстрот»), з встановленим строком користування 1095 днів з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, розмір процентної ставки 0,0001% річних, щомісячний платіж 870 грн., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Аналогічні умови містить Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 27.04.2016 року, яка також підписана відповідачем. ПАТ «Банк Михайлівський» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало в повному обсязі, що підтверджується копією виписки по особовим рахункам з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року. 20.07.2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №7_БМ, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 200517417 від 27.04.2016 року на загальну суму 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується копією реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. Згідно розрахунку ТОВ «Діджи Фінанс» суми заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних заборгованість відповідача за кредитним договором № 200517417 від 27.04.2016 року за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року складає в сумі 35333,82 грн., сума з урахуванням 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів складає в сумі 3182,95 грн., сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року складає в сумі 16630,23 грн., всього заборгованість становить 55147,00 грн. Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатила. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1,\~ч.2\~п.1\~ст.11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, відповідач, уклавши 27.04.2016 року з ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний договір № 200517417, отримала кредит в розмірі 12629,44 грн. (Кредит готівкою «Фокстрот»), з встановленим строком користування 1095 днів з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, розмір процентної ставки 0,0001% річних, щомісячний платіж 870 грн. В подальшому, згідно укладеного Договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року право вимоги за Договором № 200517417 від 27.04.2016 року перейшло від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс». Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення прав вимоги, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, на що він розраховував при укладенні договору про відступлення прав вимоги, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками: [PERSON] отримала кредит в розмірі 12629,44 грн. (Кредит готівкою «Фокстрот»), з встановленим строком користування 1095 днів з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, розмір процентної ставки 0,0001% річних, позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальному розмірі 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками, відповідач визнала позовні вимоги в частині тіла кредиту 12629,48 грн. та в частині відсотків 0,04 грн. Суд вважає, що заявлена позивачем заборгованість за відсотками в сумі 23055,47 грн. не підлягає стягненню, оскільки не надано доказів законності нарахування такого розміру відсотків. Згідно узгодженого розміру відсотків 0,0001% річних за користування кредитом в сумі 12629,44 грн. за 1095 днів з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року заборгованість відповідача за відсотками складає: 12629,44 грн. * 0,0001% / 100 * 3 роки = 0,037 грн. Отже, заборгованість [PERSON] за тілом кредиту в сумі 12278,35 грн. та за відсотками в сумі 0,04 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних: Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно наданого позивачем розрахунку за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року сума 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів складає 3182,95 грн., сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань складає 16630,23 грн. Суд погоджується з позивачем про стягнення з відповідача штрафних санкції, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором. Однак, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що з відповідача підлягає стягненню на користь ТОВ «Діджи Фінанс» в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту сума 12278,35 грн., то нарахування 3% річних та інфляційних втрат має вираховуватись саме з вказаної суми. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню 3% річних в сумі 39,35 грн. та інфляційні втрати в сумі 246,23 грн., які вираховувались відповідно п.18 Прикінцевих положень ЦК України за період з 17.01.2022 року по 24.02.2022 (39 днів) з урахуванням суми боргу 12278,35 грн. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором перед ТОВ «Діджи Фінанс» складає: тіло кредиту в сумі 12278,35 грн., відсотки в сумі 0,04 грн., 3% річних в сумі 39,35 грн., інфляційні втрати в сумі 246,23 грн., а всього в сумі 12563,97 грн. При цьому суд не вирішував питання щодо позовної давності, про що зазначено відповідачем у відзиві, оскільки відповідач не прохав застосувати наслідки спливу позовної давності, відповідну заяву не подавав, як це передбачено ч.3 ст.267 ЦК України. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією згідно ст.129 Конституції України. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1,2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 55147 грн. задоволено вимоги на суму 12563,97 грн., тобто на 22,78 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 551,82 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги № 15 від 15.02.2024 року між Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «Діджи Фінанс»; копію додаткової угоди від 15.02.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 15 від 15.02.2024 року; копію детального опису робіт (наданих послуг); копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10 від 02.11.2023 року на ім`я Міньковська А.В. Так, згідно копії Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» на підставі Договору про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024 року та додаткової угоди №б/н від 15.02.2024 року, сторонами визначено склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості - 7000 грн. Таким чином, позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 7000 грн. Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 55147 грн. задоволено вимоги на суму 12563,97 грн., тобто на 22,78 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1594,60 грн. Щодо вимоги відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правничої допомоги від 25.09.2025 року між адвокатом Тимошенко А.В. та [PERSON] ; копію розрахунку вартості юридичних послуг від 25.09.2025 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.10.2025 року; копію прибуткового касового ордеру на суму 4000 грн.; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.10.2025 року; копію прибуткового касового ордеру на суму 4000 грн.; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002069 від 12.03.2019 року на ім`я Тимошенко А.В.; копію ордеру на надання правничої допомоги від 25.09.2025 року. Так, згідно розрахунку вартості юридичних послуг від 25.09.2025 року на підставі Договору про надання правничої допомоги від 25.09.2025 року, сторонами визначено види та вартість послуг: ознайомлення з матеріалами справи та надання консультацій - 2000 грн., складання заяви про перегляд заочного рішення 2000 грн., складання відзиву на позов 4000 грн. Таким чином, відповідачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 8000 грн. Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 55147 грн. задоволено вимоги на суму 12563,97 грн., тобто на 22,78 %, то з позивача на користь відповідача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1822,40 грн. Вимога відповідача про стягнення з позивача судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки у заяві про перегляд заочного рішення суду відповідачем про це не заявлено. Питання про поворот виконання заочного рішення суду, яке скасовано ухвалою суду, судом не вирішувалось у зв`язку з відсутністю відповідної заяви відповідача.

Outcome: partial