Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила ухвалити рішення щодо розірвання шлюбу, укладеного між сторонами та визначення місця проживання спільного сина сторін разом із матір`ю. У обґрунтування заявленого [PERSON] повідомила, що у лютому 2024 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб від якого сторони мають спільного сина [PERSON] . Однак, станом на день подання цього позову, сторони проживають окремо і спільного господарства не ведуть, а тому позивачка переконана, що у цьому випадку існують підстави для розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, оскільки, наразі, він носить виключно формальний характер. Окрім цього заявниця категорично заперечила стосовно надання сторонам строку для примирення. Стосовно позовних вимог щодо визначення місця проживання спільного сина сторін, то [PERSON] наголосила, що, наразі, хлопчик проживає із нею і місцезнаходження відповідача їй невідоме. Відсутність відомостей про місцезнаходження батька дитини обмежує позивачку у повній мірі реалізувати свої права на влаштування дитини до освітнього закладу та реєстрації його місця проживання із собою. Ураховуючи викладене, [PERSON] вимушена звернутися до суду із цим позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 12 травня 2025 року в цій справі відкрито загальне позовне провадження. 24 червня 2025 року відповідною ухвалою суду підготовчий розгляд справи завершений і справа призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із тим, від представника позивачки адвоката Лук`янець Л.М. та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про здійснення судового розгляду справи без їх участі. Причини неявки відповідача [PERSON] суду невідомі. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи викладені вище обставини, суд уважає за необхідне здійснювати розгляд цієї справи в заочному порядку на підставі ст. 280 ЦПК України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 05 лютого 2024 року між [PERSON] та [PERSON] у Королівстві Норвегія укладений шлюб (а.с. 20). [INFO] в Королівстві Норвегія народився [PERSON] (а.с. 13 зворот). 20 вересня 2024 року тимчасовим повіреним у справах України в Королівстві Норвегія Головченко І. видана довідка № 61220/19-536-272 згідно із якою [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Посольства України в Королівстві Норвегія від 20 вересня 2024 року набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (а.с. 16). Відповідно до акту № 355 від 07 травня 2025 року, що складений Керуючою компанією «ДОМКОМ ЖИТОМИР» Шуст А.С. та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с. 30). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1432 від 15 жовтня 2025 року затверджений висновок органу опіки та піклування вказаного органу місцевого самоврядування відповідно до якого останній уважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 70). IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, що затверджена Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04 червня 2002 року. Разом із тим, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року «Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. За правилами ст. 1 Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; адміністративні документи; нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Гаазької Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161 СК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так, у ході розгляду справи судом не встановлено підстав недійсності шлюбу укладеного 05 лютого 2024 року органом уповноваженим на укладення шлюбів Комуни Тime. Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливе. Також, суд вважає, що наведені позивачем та досліджені судом докази дають достатні підстави вважати, що з метою забезпечення прав та інтересів спільного сина сторін доцільним є визначити місце його проживання з матір`ю. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати, що пов`язані із розглядом справи і складаються із суми сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved