Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Представник позивачів звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом, відповідно до якого просила визнати укладеним між [PERSON] як продавцем та [PERSON] і [PERSON] як покупцями договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 26.08.1997 року. Визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Мотивуючи позов тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] з 24.05.1997 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Подружжя після одруження проживало з батьками, під час вагітності [PERSON] вирішило придбати квартиру в с.Сокілець Немирівського району (за місцем роботи) для окремого проживання сім?ї. На той час [PERSON] вирішила продати квартиру [ADDRESS] , яка перебувала у її власності, за 3 000 доларів США. Позивачі передали [PERSON] за придбану квартиру кошти в сумі 3 000 доларів США, про що вона 26.08.1997 написала розписку. Одночасно з розпискою [PERSON] передала позивачам оригінал правовстановчого документу на квартиру (договору купівлі-продажу жилої квартири від 22.12.1993 ), технічного паспорту (копії додаються), належне оформлення відчуження квартири продавець та покупці (позивачі) усно домовилися провести в майбутньому. Однак в подальшому [PERSON] відмовлялася здійснити належне оформлення угоди купівлі-продажу квартири, уникала контактів з позивачами, реєстрації місця проживання позивачів та їх дітей (синів [PERSON] та [PERSON] ) у придбаній квартирі не перешкоджала. Позивачі, вважаюси вказану квартиру своєю власністю, зробили в квартирі капітальний ремонт, облаштували її, зареєстрували в ній своє місцепроживання. [PERSON] та [PERSON] вважають зазначену квартиру своїм житлом, в якому їх сім?я безперервно, відкрито та безперешкодно проживає більше 23 років, іншого житла ніхто з членів сім?ї не має. [INFO] [PERSON] померла. Так, представник позивачів зазначає, що з описаних в позовній заяві обставин вбачається, що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не було посвідчено нотаріально, разом з цим, сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, відбулося його виконання, продавець отримав кошти, а позивачі (покупці) почали користуватися та утримувати квартиру, в позасудовому порядку здійснити належне оформлення відчуження квартири неможливо, тому позивачі вважають, що лише в судовому порядку можливо визнати набуття позивачами права власності на вищезазначену квартиру та визнати договір купівлі-продажу укладеним, про що і просять суд. Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Ухвалою суду від 08.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 19.11.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 10.03.2025 задоволено клопотання представника позивачів та витребувано докази. Ухвалою від 14.04.2025 задоволено клопотання представника позивачів та залучено співвідповідача. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали з наведених в ньому підстав. Представник Немирівської міської ради до зали судового засідання не з`явився, від міського голови надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника міської ради, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання, повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була вчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , надала суду покази, що працювала секретарем викинкому Сокілецької сільської ради. Знала [PERSON] , разом працювали. Була свідком при складанні розписки про отримання коштів за продаж квартири. Суд заслухавши учасників, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 01.06.2021 виконавчим комітетом Немирівської міської ради Немирівського району Вінницької області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 115/2021 заведеної до майна померлої. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкових прав в частині спірної квартири [PERSON] не оформлювала. Відповідно до наданої позивачами копії договору купівлі-продажу квартири від 22.12.1993 посвідченого секретарем виконкому Сокілецької сільської Ради народних депутатів Куленко Л.С. [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії Реєстраційного посвідчення виданого Тульчинським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстрована 28.10.1996 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого виконкомом Сокілецької сільської ради від 22.12.1993 Р.№ 22., за реєстраційним номером 249 в реєстраційній книзі № 1. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, наданого відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що 26.11.1962 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Також в судовому засіданні досліджену надану позивачами копію розписки, від 26.08.1997, відповідно до змісту якої [PERSON] , в присутності секретаря виконкому Сокілцької сільської ради Куленко Л.С. отримала грошові кошти в сумі 3\~000 доларів від продажу своєї квартири, які сплатили їй покупці квартири подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.1\~ст.58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч.1, 3\~ст.5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктами 4 і 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Так, положеннями\~ст. 42 ЦК УРСР\~(в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у\~ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч.1\~ст. 44 ЦК УРСР). За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму (ст.224 ЦК УРСР 1963 року). Стаття 227 ЦК УРСР 1963 року\~встановлює вимоги до форми договору купівлі-продажу жилого будинку. Так, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ч.1\~ст.47\~ЦК УРСР 1963 року (\~в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин)\~нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч.2\~ст.48 ЦК України. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме\~ст. 204 ЦК України\~«правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Такий висновок суду кореспондується з норм ст.ст.128,153 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) за якими право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9\~роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.\~210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Враховуючи, що відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, догорів купівлі-продажу квартири, підлягав, як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що правила ч.2\~ст.47 ЦК УРСР 1963 року\~не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов`язується з державною реєстрацією. На підставі наведеного в позові необхідно відмовити повністю. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~у зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до\~ст.58 Конституції України,\~ст.5 ЦК України\~2001 року, ст.ст.47,\~224,\~227 ЦК Української РСР 1963 року,

Outcome: dismissed