Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №3673911 від 11.09.2021 у сумі 140 384,16 грн., №100993456 від 30.09.2021 у сумі 61 327 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що 11.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір №3673911, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 20 000 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит разом з нарахованими відсотками у визначений сторонами строк, проте своє зобов`язання не виконав. 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №3673911. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №3673911. Заборгованості відповідача за договором №3673911 становить 140 384,16 грн., з яких: 19 400 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 120 984,16 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення право вимоги. Крім цього, 30.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір №100993456, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 10 000 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит разом з нарахованими відсотками, комісією у визначений сторонами строк, проте своє зобов`язання не виконав. 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №100993456. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №100993456. Заборгованості відповідача за договором №100993456 становить 61 327 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50 827 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення право вимоги; 500 грн. - заборгованість за комісією. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договорами, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Коллект Центр» про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» належним чином завірені копії документів, що містять інформацію про: ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн., які 11.09.2021 року були на неї перераховані, а саме виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 11.09.2021 по 21.09.2021 рік; зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн., які 01.10.2021 року були на неї перераховані, а саме виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 01.10.2021 по 11.10.2021 рік; відкриття [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) банківської картки № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та повний номер банківської картки № [NUMBER] ; відкриття інших інші банківських рахунків [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) та повні номери всіх наявних банківських рахунків; номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період із 11.09.2021 по 21.09.2021 та за платіжною карткою № [NUMBER] за період із 01.10.2021 по 11.10.2021; чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ). (а.с.172-173) Позивач направив відповідачу позовну заяву з додатками, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. (а.с.9-10) Відповідачу [PERSON] надіслано ухвалу про відкриття провадження на адресу його зареєстрованого місця проживання. Конверт з відправленням №0610283285912 повернувся до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України це вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. (а.с.183-184) На дату розгляду справи відповідач ані відзив на позов, ані клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.09.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою на кредит №3673911. (а.с.111-112) 11.09.2021 ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №3673911, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 20 000 грн. строком на 30 днів. В договорі сторони також узгодили розмір відсотків та порядок їх нарахування, розмір комісії та умови пролонгації строку кредитування. (а.с.3-135) Факт підписання договору підтверджується копією довідки про ідентифікацію. (а.с.133) Крім цього, 30.09.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою на кредит №100993456. (а.с.23-24) 30.09.2021 ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №100993456, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів. В договорі сторони також узгодили розмір відсотків та порядок їх нарахування, розмір комісії та умови пролонгації строку кредитування. (а.с.15-19) Факт підписання договору підтверджується копією довідки про ідентифікацію. (а.с.30) Отримання відповідачем грошових коштів за вказаними кредитними договорами підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-251007/60988-БТ від 17.10.2025 (а.с.187-188) та виписками про рух коштів по рахунку (а.с. 188 на звороті-190 на звороті) 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до умов якого між ТОВ «Мілоан» відступає шляхом продажу ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у додатку до договору. (а.с.90-94 на звороті) Факт сплати ТОВ «Вердикт Капітал» коштів за вказаним договором підтверджується копією платіжного доручення. (а.с.95). Відповідно до витягу з реєстру боржників до факторингу №28-12/2021-12 від 28.12.2021, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №3673911. (а.с.103) Також 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого між ТОВ «Мілоан» відступає шляхом продажу ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у додатку до договору. (а.с.73-77 на звороті) Факт сплати ТОВ «Вердикт Капітал» коштів за вказаним договором підтверджується копією платіжного доручення. (а.с.83). Відповідно до витягу з реєстру боржників до факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №100993456. (а.с.89) 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору (а.с. 44-49). Факт розрахунку ТОВ «Коллект центр» за даним договором підтверджується копією акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023. (а.с.55-57) Згідно з витягами з реєстру боржників до договору №10-02/2023 від 10.02.2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до відповідача за договорами №3673911 та №100993456. (а.с. 69-70). Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозицію укласти договорі є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України). Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З матеріалів справи вбачається що кредитні договори №3673911 від 11.09.2021 та №100993456 від 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладені у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 523 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, відповідач умови договору №3673911 від 11.09.2021 виконував несвоєчасно та неналежним чином, здійснив лише одну сплату для погашення заборгованості, а умови договору №100993456 від 30.09.2021 - не виконував взагалі, кредит не сплачував, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості. (а.с.12-14, 36-43) Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умови договору, через що виникла заборгованість за кредиами. Розмір заборгованості за тілом кредиту по договору №3673911 від 11.09.2021 у сумі 19 400 грн., а по договору №100993456 від 30.09.2021 - 10 000 грн. підтверджений належними та допустимими доказами. Щодо заборгованості за відсотками та комісією, суд дійшов висновку, що сторони в договорі про надання кредиту погодили їх розмір та порядок нарахування, а тому позивач має право на її стягнення з відповідача. Водночас, щодо розміру відсотків за договором №3673911 від 11.09.2021 у сумі 120 384,16 грн., а за договором №100993456 від 30.09.2021 у розмірі 50 827 грн., суд звертає увагу на наступне. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за договором №3673911, виконану ТОВ «Мілоан» за період з 11.09.2021 по 13.12.2021, нарахування відсотків у період з 12.09.2021 по 11.10.2021 (строк кредитування), а саме протягом 30 днів, здійснювалося згідно п.1.5.2 договору. З 12.10.2021 по 14.10.2021 відсотки нараховувались згідно п.1.5.2, п. 2.3.1.1 договору (з урахуванням пролонгації за ініціативою відповідача), а у період з 15.10.2021 по 13.12.2021 згідно п.1.6 та 2.3.1.2 договору (60 днів), тобто протягом пролонгованого строку кредитування. (а.с.12-14) Крім цього, згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за договором №100993456, виконану ТОВ «Мілоан» за період з 01.10.2021 по 29.12.2021, нарахування відсотків у період з 02.10.2021 по 30.10.2021 (строк кредитування), а саме протягом 30 днів, здійснювалося згідно п.1.5.2 договору. З 31.10.2021 по 29.12.2021 згідно п.1.6 та 2.3.1.2 договору (60 днів), тобто протягом пролонгованого строку кредитування. (а.с.36-38) При цьому, в матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості, виконані ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відповідачу відсотки за вказаними вище кредитними договорами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 за договором №3673911 (а.с.39), та за договором №100993456 - з 17.01.2022 по 23.02.2022 (а.с.41), тобто поза межами строку кредитування. Суд дійшов висновку, що вказане нарахування не відповідає умовам договорів №3673911 від 11.09.2021 та №100993456 від 30.09.2021, з огляду на наступне. Так, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані уст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Суд звертає увагу, що сторони в договорах про надання споживчого кредиту №№3673911 від 11.09.2021 та №100993456 від 30.09.2021 узгодили строк користування кредитом у 30 днів, з можливістю його пролонгації. При цьому, пролонгація на стандартних умовах, згідно з умовами договору, не може перевищувати 60 днів. Таким чином, сторони узгодили строк кредитування (строк виконання зобов`язання) та порядок і максимально можливий термін його пролонгації, який є відмінним від строку дії договору, а тому нарахування відсотків поза межами узгодженого сторонами строку кредитування (з урахуванням пролонгації) є неправомірним. Первісний кредитор ТОВ «Мілоан» нарахував відсотки за кредитними договорами №3673911 від 11.09.2021 та №100993456 від 30.09.2021 у розмірі та у період, встановлений умовами договору, а саме: протягом 30 днів користування кредитом та 60 днів пролонгації на стандартних (базових) умовах. Крім цього, під час розрахунку заборгованості за договором №3673911 від 11.09.2021 враховано пролонгацію строку кредитування за ініціативою [PERSON] . Нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» відсотків за договором №3673911 від 11.09.2021 у сумі 56 260 грн. та за договором №100993456 від 30.09.2021 у сумі 19 000 грн. відбулося поза межами строків, узгоджених сторонами, а тому вказані суми не підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 64 724,16 грн. за договором №3673911 від 11.09.2021 та у сумі 31 827 грн. - за договором №100993456 від 30.09.2021. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 126 451,16 грн., з яких: 19 400 грн. - заборгованість по тілу кредиту за договором №3673911 від 11.09.2021; 64 724,16 грн. - заборгованість за відсотками за договором №3673911 від 11.09.2021; 10 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту за договором №100993456 від 30.09.2021; 31 827 грн. - заборгованість за відсотками по договору №100993456 від 30.09.2021; 500 грн. - заборгованість за комісією по договору №100993456 від 30.09.2021. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 518,58 грн. пропорційно до задоволених вимог. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви було долучено наступні докази: копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 116-118); копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 120-121); копію заявки на надання юридичної допомоги №733 від 01.07.2025 (а.с.122); копію витягу з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025. (а.с.123). До позовної заяви було долучено копії підписаних представником ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» заявки на надання юридичної допомоги №733 від 01.01.2025 та витягу з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, в яких сторонами було погоджено наступний обсяг наданих послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , та їх вартість: надання усної консультації з вивченням документів - 4 000 грн.; підготовка пропозицій - 6 000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 15 000 грн. В п.4.7 договору сторони погодили, що підписанням акту про надання юридичної допомоги сторони підтверджують, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягах наданих послуг в цілому один до одного не мають. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial