Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 01.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 2955991, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 15 000 грн, на умовах, визначних кредитним договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання та відсотки за користування ним на умовах та в терміни, визначені Договором. Згідно з п. 7.1. кредитного договору цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно з Правилами та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору. Строк дії Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати, встановленої п. 1.4 Договору. 23.04.2021\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Фінансова Компанія\~«Кредит-Капітал»\~уклали Договір\~відступлення прав\~вимоги №67-МЛ відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №2955991 від 08.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». У зв`язку з невиконання належним чином кредитних зобов`язань станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 852,94 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 13 538 грн; заборгованість за відсотками - 21 814,94 грн; заборгованість за комісією - 1500 грн. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2955991 від 01.08.2021 у загальному розмірі 36 852,94 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Стислий виклад позиції відповідача Згідно з поданим до суду через систему «Електронний суд» відзивом на позов представник відповідача Захар`єва Я.В. у задоволенні позову просила відмовити, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості саме в заявленому розмірі, які б відповідали положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також не долучено доказів перерахування грошових коштів за кредитним договором на користь відповідача, так як платіжне доручення за підписом ТОВ «Мілоан» не містить повного номеру картки та відомостей щодо належності її відповідачу. Крім того, позивачем усупереч п. 1.3, 1.4 Кредитного договору № 2955991 від 01.08.2021 нараховано відсотки понад строк кредитування, який становив 15 днів, тобто після 23.01.2021. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором сплачено відсотки у повному розмірі на суму 4\~962,00 грн, тому залишок мав бути спрямований на погашення тіла кредиту. Вважала, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 21\~814,94 грн підлягає зменшенню, оскільки не є співмірною сумі кредиту 13\~538 грн та суперечить принципам розумності, добросовісності, а тому є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Окрім того, з урахуванням того, що було встановлено плату за послуги Кредитодавця, які за законом повинні надаватися безоплатно, вважала нікчемними умови стосовно обов`язку позичальника сплачувати комісію за видачу кредиту в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Зазначала, що категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, є нескладною та типовою, тому заявлені до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 8\~000 грн є завищеними та неспівмірними з часом і обсягом виконаних робіт та ціною позову. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 27.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання рекомендованого поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 2955991, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній пунктом 1.2 договору, на строк, визначений пунктом 1.3, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах і в строки, передбачені Договором. Згідно з пунктом 1.2 договору загальний розмір кредиту становить 15 000 грн. Строк кредитування встановлено 15 днів з 08.01.2021 (п. 1.3), з можливістю продовження на пільгових або стандартних (базових) умовах (пункти 2.3.1.1 та 2.3.1.2). Термін повернення кредиту і сплати комісії та процентів визначено 23.01.2021 (п. 1.4). Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 18 750 грн (п. 1.5). Комісія за надання кредиту 1 500 грн, нараховується одноразово за ставкою 10.00 % від суми кредиту (п. 1.5.1). Відсотки за користування кредитом 2 250 грн, нараховуються за ставкою 1.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка 5.00 % (п. 1.6). Тип процентної ставки фіксована, а особливості її нарахування визначені п. 2.2, 2.3 (п. 1.7). Кредитні кошти надаються шляхом переказу на Картковий рахунок позичальника (п. 2.1), який сплачує комісію та проценти у розмірах, зазначених у п. 1.5.1-1.5.2 Договору, у термін, зазначений у п. 1.4 (п. 2.2.1). У разі продовження строку кредитування позичальник додатково сплачує комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2 або стандартною ставкою п. 1.6, відповідно до п. 2.3. Відсотки нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору (п. 2.2.3). Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства (п. 6.1), а прийняття пропозиції про укладення договору передбачає погодження з усіма його додатками та невід`ємними частинами (п. 6.3), укладення договору в електронній формі є юридично еквівалентним підписанню власноруч (п. 6.4). Договір набуває чинності з моменту укладення (п. 7.1). Кредитодавець має право відступати, передавати та іншим чином відчужувати права за договором на користь третіх осіб без згоди позичальника (п. 3.2.6). Невід`ємними частинами договору є Графік платежів (Додаток №1) та Паспорт споживчого кредиту (Додаток №2). Як вбачається із довідки ТОВ «Мілоан», позичальник [PERSON] , як клієнт, з яким укладено договір № 2955991 від 08.01.2021, пройшла ідентифікацію у ТОВ «Мілоан» та отримала одноразовий ідентифікатор для підписання договору в електронній формі (R79832) (а.с. 26 на звороті). Відповідно до інформації, наданої на виконання ухвали суду від 27.08.2025 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-14006 від 24.09.2025, слідує, що на ім`я [PERSON] була емітована платіжна картка № [NUMBER] , на яку 08.01.2021 було зараховано грошові кошти в розмірі 15 000 грн. 23.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 67-МЛ, у рамках якого права за кредитним договором № 2955991 перейшли до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Згідно платіжної інструкції від 23.04.2021 № 29865 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало кошти ТОВ «Мілоан» у сумі 4\~448\~674,98 грн. Згідно з витягом з Реєстру боржників за договором № 67-МЛ заборгованість відповідача становить становить 36 852,94 грн, з яких: 13 538 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21 814,94 грн - заборгованість за відсотками; 1500 грн - заборгованість за комісією. Норми права, які були застосовані судом Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Саме такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище зазначеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Мотивована оцінка і висновки суду Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , уклавши договір № 2955991 від 01.08.2021 в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R79832, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). При цьому, договір про споживчий кредит № 2955991від 01.08.2021, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та [PERSON] , в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаного правочину. Матеріали справи не містять і відповідач не надала суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Аргументи представника відповідача щодо ненадання позивачем належних доказів на підтвердження переказу коштів за кредитним договором саме [PERSON] спростовуються такими доказами. Так, факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача підтверджується листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 24.09.2025. З наведених письмових доказів випливає, що Банком проведено операцію з перерахування коштів у сумі 15 000 на картку № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] , яка відповідно до умов кредитного договору, належить останній і була зареєстрована нею у особистому кабінеті як номер особистого електронного платіжного засобу згідно з Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан». Разом з тим, заперечуючи факт отримання кредитних коштів за зазначеним договором, відповідач порушуючи вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів того, що такі кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок або, що зазначений рахунок на час укладення кредитного договору 01.08.2021 їй не належав. Також не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, про ненадання позивачем суду первинних доказів наявності заборгованості, які б відповідали положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, оскільки товариство не є банківською установою, а має статус фінансової установи, основним видом економічної діяльності якої є інші види кредитування, у тому числі надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) Відповідно, товариство не володіє і не може надати первинні банківські документи. При цьому суд вважає, що сторони, користуючись своїми диспозитивними правами, самостійно вирішують якими доказами будуть підтверджувати свою позицію. Доводи представника відповідача стосовно розміру відсотків, неспівмірного сумі кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем чи її представником не надано будь-якого свого розрахунку відсотків за Договором про споживчий кредит № 2955991 від 01.08.2021, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками відповідає погодженим між сторонами умовам договору. Так, з Договору вбачається, що ТОВ «Мілоан» та [PERSON] погодили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до пункту 1.5.2 Договору відсотки за користування кредитом становлять 2\~250 грн, що нараховуються за ставкою 1.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з пунктами 2.3.1, 2.3.1.1 Договору строк кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах. Для продовження на пільгових умовах позичальник має виконати дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту й певну частку заборгованості за кредитом. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, відсотки за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховується за ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору. Позичальник може збільшити строк кредитування на 3 (три) дні шляхом продовження користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, відсотки за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховується за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору (п. 2.3.1.2). Первісний строк кредитування складав 15 днів з 08.01.2021 до 23.01.2021. Тип процентної ставки фіксована (п. 1.3, 1.4, 1.6 Договору). Зі змісту відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 2955991 вбачається, що [PERSON] здійснила пролонгацію договору: на 15 днів на пільгових умовах (з 24.01.2021 до 07.02.2021) та на 60 днів на стандартних (базових) умовах (з 08.02.2021 до 09.04.2021). Таким чином, загальний період кредитування тривав з 08 січня до 09 квітня 2021 року. Як убачається з позовної заяви, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просив стягнути з відповідача нараховані відсотки у сумі 21\~814,94 грн, що визначені станом на 09 квітня 2021 року, тобто в межах строку виконання зобов`язання з урахуванням всіх пролонгацій. Отже, посилання представника відповідача про нарахування відсотків поза межами строку кредитування, спростовується вищевказаним, та не заслуговує на увагу. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, та оскільки нею не було спростовано правильність здійсненого розрахунку, суд вважає, що заборгованість за відсотками за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача у пред`явленій до стягнення сумі 21\~814,94 грн. Щодо стягнення комісії суд зазначає таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. За відсутності доказів сплати відповідачем 1 500 грн передбаченої Кредитним договором комісії, зазначена позовна вимога також підлягає задоволенню судом. З урахуванням зазначеного, аргументи представника відповідача, що умови стосовно обов`язку позичальника сплачувати комісію за видачу кредиту є нікчемними, не заслуговує на увагу. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення кредиту, сплати відсотків та комісії, у зв`язку з чим заборгованість у загальній сумі 36\~852,94 грн грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір При розподілі судових витрат суд керується статтею 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Витрати на правничу допомогу Відповідно до частин 2-5 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник позивача надав копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет», копію акта наданих послуг № 442 від 05.08.2025, копію детального опису наданих послуг. Згідно зазначених документів вартість наданих послуг становить 8000,00 грн (консультація, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду). Разом з тим, Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір. Зазначений позивачем розмір зазначених витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved