Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

15.09.2025 ТОВ «Кредит ту ю» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 20210812662340 від 12.08.2021 у розмірі 14 968,98 грн., з яких: 9\~638,02 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 5\~330,96 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.08.2021 між ТОВ «Кредит ту ю» та [PERSON] укладено кредитний договір № 20210812662340, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 11.08.2022 зі сплатою 30 % на день за перший день користування кредитом та 0, 415 % в день у інші дні користування кредитом. Загальний розмір кредиту за цим договором складає 13 000,00 грн., що включає суму, зазначену в п. 1.1. цього договору та суму авансових процентів, що повинні бути сплачені за рахунок кредиту відповідно до п. 3.4. договору. За весь час строку дії кредиту відповідачем частково сплачено заборгованість: 13.09.2021 у розмірі 2 170,00 грн., 19.10.2021 у розмірі 2\~180,00 грн., 30.11.2021 у розмірі 2\~180,00 грн., 15.12.2021 у розмірі 2\~100,00 грн., 14.01.2022 у розмірі 2\~100,00 грн. Таким чином, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. На день подання цієї позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 14 968,98 грн., з яких: 9 638,02 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 5 330,96 грн. - сума заборгованості за відсотками, нарахованих відповідно до положень пункту 1.3 Кредитного договору; 0,00 грн. сума штрафних санкцій. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 968,98 грн., а також понесені судові витрати по справі у розмірі 3\~028,00 грн. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 20.10.2025, яке було відкладено на 19.11.2025, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з тим, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, 12.08.2021 між ТОВ «Кредит ту ю» та [PERSON] укладено кредитний договір № 20210812662340, з кінцевим терміном повернення до 11.08.2022 включно. Також, встановлено, що 12.08.2021 [PERSON] підписав Заяву-анкету позичальника та паспорт споживчого кредиту, надав копії сторінок свого паспорта та картки фізичної особи-платника податків (а.с. 8-9). Відповідно до п.1.1 кредитного договору ТОВ «Кредит ту ю» зобов`язалося надати грошові кошти у кредит в сумі 10 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та сплатити інші платежі, передбачені договором. Загальний розмір кредиту за цим договором складає 13\~000,00 грн., що включає суму, зазначену в п. 1.1. цього договору та суму авансових процентів, що повинні бути сплачені за рахунок кредиту відповідно до п. 3.4. договору. Пунктом 1.3. кредитного договору визначено, що розмір процентної ставки за кредитом залежить від періоду їх встановлення та складає: за перший день користування кредитом(включно) - 30% в день (далі - авансові проценти), з другого дня користування кредитом до кінця строку на який надається кредит - 0,415% в день. Згідно з копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів за № 942679 від 12.08.2021, ТОВ «Кредит ту ю», на виконання умов договору, здійснило перерахування коштів в сумі 10 000,00 грн. на рахунок відповідача (а.с. 12). Відповідно до виписки по фінансовому кредитному договору [PERSON] за № 20210812662340 від 12.08.2021, відповідачем здійснювались часткове внесення сум для погашення кредиту та процентів, а саме: 13.09.2021 у розмірі 2 170,00 грн., 19.10.2021 у розмірі 2 180,00 грн., 30.11.2021 у розмірі 2 180,00 грн., 15.12.2021 у розмірі 2 100,00 грн., 14.01.2022 у розмірі 2 100,00 грн. (а.с. 12). Таким чином, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Як вбачається з довідки за Вих. № 419/270825 від 27.08.2025 по кредитному договору № 20210812662340 від 12.08.2021, станом на 28.05.2025 заборгованість [PERSON] за кредитом в загальній сумі складає 14\~968,98 грн. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. У відповідності до вимог ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідач відзив на позовну заяву не подавав та не надав власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які б підтверджували повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Враховуючи наведене, оскільки позивачем до суду подано достатні та належні докази на підтвердження укладання кредитного договору, істотного порушення відповідачем його умов, існування заборгованості за укладеним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а відтак, із [PERSON] на користь ТОВ «Кредит ту ю» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 20210812662340 від 12.08.2021 у розмірі 14 968,98 грн. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3\~028,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved