Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 10000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на цей час проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Між сторонами досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей у розмірі 20000,00 гривень на місяць, однак, як вказує позивач, нотаріально посвідченого договору оформлено не було, внаслідок чого відповідач досягнутих домовленостей в усній формі не дотримується, кошти на утримання дітей сплачує нерегулярно, у квітні 2024 року виїхав за кордон і з того часу сторони разом не проживають. Разом з тим, діти потребують матеріального утримання, забезпечення їжею, одягом, належними умовами проживання, які відповідач, як батько, повинен поділяти, оскільки працює в сфері автомобільного транспорту, перевезень, має значні доходи за кордоном, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 07.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання по справі призначено на 11.11.2025 року та відкладено на 21.11.2025 року. 10.11.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Сабов І.І., надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого встановлено, що з часу припинення спільного проживання з позивачем та синами відповідач регулярно та добровільно надавав кошти на утримання дітей. Від свого батьківського обов`язку не відмовляється та буде сплачувати аліменти. Однак, не може погодитися із заявленим позивачкою їх розміром. На цей час відповідач не має постійного місця роботи, а отже і регулярного доходу, заробляє тимчасовими підробітками. Відповідач вважає заявлений розмір аліментів необґрунтованим та погоджується сплачувати аліменти у розмірі по 3000,00 гривень на кожну дитину щомісячно. Також вказує на те, що окрім синів має на утриманні двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких також щомісячно сплачує аліменти, розмір яких добровільно погоджено з їх матір`ю. Так, донька [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі, а тому на час її навчання відповідач також сплачує аліменти. Крім того, вказує на те, що додані до позову докази є недостовірними, оскільки відповідач не має у власності нерухомості, а документ, що нібито відповідач здійснює підприємницьку діяльність в Чеській Республіці є недостовірним, оскільки крім прізвища та імені не містить більше жодних ідентифікуючих даних. Таким чином, відповідач просить задовольнити позов частково у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. 18.11.2025 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Білей С.В., надійшла відповідь на відзив. Так, у відповіді зазначено, що запропонований відповідачем розмір аліментів вочевидь не відповідає потребам дітей та не може забезпечити їм рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного та морального і соціального розвитку. Заперечення відповідача щодо наявності інших дітей на утриманні не пливає на обов`язок утримувати синів. Твердження відповідача про відсутність постійного доходу не нівелює факт його перебування за кордоном та його реєстрацію як само зайнятої особи в сфері вантажних перевезень автомобільним транспортом з 10.12.2024 року та відповідний дохід. Також факт надання коштів на утримання дітей лише на протязі листопада 2024 року на загальну суму 1200,00 дол. США підтверджують його можливість сплачувати аліменти саме у заявленому позивачем розмірі. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Білей С.В., в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Сабов І.І., у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд, констатує наступне. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 29.02.2024 року, та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 29.02.2024 року. Згідно з витягами з реєстру територіальної громади № 2025/014495862 від 03.10.2025 року та № 2025/014495860 від 03.10.2025 року, діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що збігається з місцем реєстрації позивача. Відтак судом встановлено факт проживання дітей з разом мамою, що також визнається сторонами у справі. Судом також встановлено, що позивач сплачує комунальні послуги, оплачує відвідування закладу дошкільної дитячої освіти, харчування, забезпечує медичні огляди дітей про, що в матеріалах справи наявні докази. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До того ж, в силу ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial