Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про визнання відсутнім права оренди та скасування державної реєстрації змін до іншого речового права (права оренди земельної ділянки). Представник позивача 23 квітня 2025 року змінив позовні вимоги та просить визнати відсутнім право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4685га з кадастровим номером 6122680400:01:001:0431,\~що знаходиться\~на території\~Білоголівської сільськоїради Зборівського району Тернопільської області, з 29 травня 2025 року; скасувати державну реєстрацію змін до іншого речового права (права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6122680400:01:001:0431, запис про інше речове право №25651638) від 19 листопада 2020 року, внесених на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Тернопільської області Савкою Лілією Михайлівною, індексний номер - 55331455 від 24 листопада 2020 року та стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати, понесені у звязку з розглядом справи. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що їй - [PERSON] (далі позивач) на підставі рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06.11.2017 у справі №599/1745/17, належить на праві власності земельна ділянка, площею 1.4685 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0431, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоголівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. 13 грудня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розтоцьке» (далі ТОВ «Розтоцьке») укладено договір оренди землі, за яким передано в оренду вищезазначену земельну ділянку, строком на 7 років. 29 травня 2018 року між орендодавцем [PERSON] , орендарем ТОВ «Розтоцьке» та новим орендарем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ «Західна агровиробнича компанія, відповідач), була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 13 грудня 2017 року, про заміну сторони та внесення змін до договору оренди, згідно якої орендар передає, а новий орендар приймає права та обов`язки орендаря, передбачені в договорі оренди. В подальшому, 08 лютого 2025 року, позивач дізнався з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №412261759, що 19 листопада 2020 року, державним реєстратором Монастириської міської ради Тернопільської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені зміни про інше речове право - право оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки, на підставі додаткової угоди до договору оренди землі, серія та номер: б/н, від.13.12.2017 року, виданий 26.10.2020, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" та [PERSON] . Строк дії договору змінено з 29.05.2025 на 29.05.2027, з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації. Дана додаткова угода не укладалася та не підписувалась позивачем, тому вона не є підставою виникнення у ТОВ «Західна агровиробнича компанія» змін до відповідного речового права оренди земельної ділянки, з огляду на наступне. Однак позивачка будь-яких додаткових угод до договорів оренди землі з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» ніколи не укладала і не підписувала; ніколи не узгоджувала перехід права оренди землі до ТОВ «Західна агровиробнича компанія»; не погоджувалась на зміну строку оренди землі з правом пролонгації. Також позивачка нікого не уповноважувала на вчинення подібного правочину. Таким чином ТОВ «Західна агровиробнича компанія» неправомірно користується землею позивачки та порушує її право на користування та розпорядження належним їй майном. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2025 відкрито провадження у даній цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 07 березня 2025 року. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. /а.с.25/ Ухвалою суду від 17 лютого 2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. /а.с.26/ 03 березня 2025 року на адресу суду представником відповідача Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~"Західна\~агровиробнича компанія" подано відзив на позовну заяву та клопотання щодо виконання вимог ухвали суду від 17 лютого 2025 року. (а.с. 31-36) 01 квітня 2025 представником позивача подано додаткові пояснення у справі /а.с.40 - 49/. Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено/а.с.51/. 10 квітня 2025 рокуна адресу суду представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" подано заяву на виконання ухвали суду. /а.с.53-54/ 23 квітня 2025 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову. /а.с.56/ 06.05.2025 представником позивача подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи /а.с. 62/. Ухвалою суду від 06.05.2025 задоволено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи /а.с.65/. 10.06.2025 надійшло повідомлення від Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, що відсутній експерт з правом проведення почеркознавчих експертих тому повернуто матеріали справи та ухвалу суду без виконання /а.с. 65/. Ухвалою суду від 10 червня 2025 року поновлено провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 19 червня 2025 /а.с. 70/. 18 червня 2025 року представником позивача подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в іншій експертній установі /а.с.73/. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року задоволено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи /а.с.77/. 25 вересня 2025 року на адресу суду за результатом виконання ухвали від 19.06.2025 надійшли матеріали справи та повідомлення експерта № СЕ-19/120-25/8943-ПЧ від 08.09.2025 /а.с. 91, 92/ Ухвалою суду від 25.09.2025 поновлено провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 08 жовтня 2025р /а.с. 94/. 08.10.2025 через електронний суд представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача /а.с 99/. Ухвалою суду від 08.10.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті 30.10.2025 /а.с. 101/. Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги, відповідно до зміненого предмету позову, підтримує. Представник відповідача, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, повторно, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали, однак надав відзив на позов, згідно якого відповідач позовних вимог не визнає, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі Договору оренди землі від 13 грудня 2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Розтоцьке» (далі - Договір), та Додаткової угоди до Договору від 29 травня 2018 року укладеної між [PERSON] , ТОВ «Розтоцьке» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 6122680400:01:001:0431, площею 1,4685 га. Сторони погодили, що Договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з дня укладення Додаткової угоди. Розмір орендної плати складає 9% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5813,97 грн. Факт реєстрації права оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на вищевказану земельну ділянку підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 26 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» укладено Додаткову угоду до Договору, якою збільшено розмір орендної плати за земельну ділянку до 8139,56 грн за рік оренди та продовжено строк ді Договору до 29.05.2027. Вимогами ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначає, що на даний час відсутні будь-які рішення судів щодо визнання вказаного правочину розірваним, недійсним чи неукладеним. Твердження позивача про непідписання Додаткової угоди не підтверджене жодними доказами. Ураховуючи наведене, такий правочин є дійсними, як і право оренди на земельну ділянку, яке виникло у відповідача на підставі такого правочину. Підставою позову позивач зазначив нібито непідписання нею Додаткової угоди до Договору від 26 жовтня 2020 року, в зв`язку з чим вважає таку Додаткову угоду неукладеною. Разом з тим, слід зазначити, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на підставі зареєстрованого права оренди на вищевказану земельну ділянку з 2018 року здійснює її використання у господарській діяльності. На виконання умов вищезазначеного Договору оренди (зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 26 жовтня 2020 року) ТОВ «Західна агровиробнича компанія» сплачувало [PERSON] орендну плату у збільшеному розмірі - 6794,61 грн (за вирахуванням податків і зборів та з урахуванням індексації) за рік оренди, у той час як згідно з Додатковою угодою від 29 травня 2018 розмір такої мав би становити 4680,25 грн. Зазначене підтверджує відповідними доказами, зокрема: за 2022 рік орендна плата сплачена на банківський рахунок позивача в сумі 6794.61 грн відповідно до платіжної інструкції в національній валюті № 1552272828 від 24.02.2023; за 2023 рік орендна плата сплачена на банківський рахунок позивача в сумі 6794.61 грн відповідно до платіжної інструкції в національній валюті № 1725879924 від 27.10.2023; за 2024 рік орендна плата сплачена на банківський рахунок позивача в сумі 7141,13 грн відповідно до платіжної інструкції в національній валюті № 2022281506 від 22.01.2025. Вважає, що обставини виплати орендної плати Позивачу (орендодавцю) у більшому розмірі та використання земельної ділянки відповідачем (орендарем) свідчать про те що Договір оренди землі з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 26 жовтня 2020 року підписання якої позивач заперечує фактично виконувався сторонами. Тобто вказаний правочин виконувався та продовжує виконуватись сторонами. Тому отримуючи орендну плату орендодавець у більшому розмірі [PERSON] підтвердила наявність договірних відносин (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 26.10.2020) між нею та ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Тобто, твердження [PERSON] про відсутність її волевиявлення на укладення Додаткової угоди від 26.10.2020 є спростованим. Крім цього, жодних заяв від [PERSON] про повернення надміру сплачених коштів до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не надходило. Зазначає висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі №192/1903/19. Зокрема у вказаній справі Суд дійшов висновку, що «якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав». Крім цого, Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі № 530/130/21 зазначив також таке: «Верховний Суд наголошує на тому, що у справі, яка переглядається, позивачі довели лише факт непідписання ними текстів договорів, проте їхні фактичні дії щодо отримання орендної плати, укладення додаткових угод до договорів оренди землі переконливо доводять визнання ними фактів укладення згаданих договорів з відповідачем, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі N° 227/3760/19- ц (провадження № 14-79цс21), ухваленій після подання касаційної скарги у справі, що переглядається, а тому Верховний Суд має повноваження вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України та застосувати цей правовий висновок до спірних правовідносин». Тобто,\~Верховний Суд\~наголошує на\~тому,\~що для\~встановлення факту\~укладення чи\~неукладення договорів\~оренди землі\~важливим є\~не тільки\~і не\~стільки встановлення\~відповідності підпису\~позивача на\~тексті договору,\~а важливим є\~встановлення наявності\~чи відсутності\~самого волевиявлення\~сторони на\~укладення відповідного\~договору.\~Наявність чи\~відсутність волевиявлення\~може доводитись\~різними доказами,\~в тому\~числі доказами,\~що підтверджують\~фактичне виконання\~сторонами умов\~договору.Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст.81\~ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи суд встановив [PERSON] на підставі рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06.11.2017 у справі №599/1745/17, належить на праві власності земельна ділянка, площею 1.4685 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0431, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоголівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. 13 грудня 2017 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розтоцьке» (далі ТОВ «Розтоцьке») укладено договір оренди землі, за яким передано в оренду вищезазначену земельну ділянку, строком на 7 років. 29 травня 2018 року між орендодавцем [PERSON] , орендарем ТОВ «Розтоцьке» та новим орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" укладена додаткова угода до договору оренди землі від 13 грудня 2017 року, про заміну сторони та внесення змін до договору оренди, згідно якої орендар передає, а новий орендар приймає права та обов`язки орендаря, передбачені в договорі оренди. Предметом спору є додаткова угода від 26.10.2020, яка без відома та без згоди позивача використана для внесення до Державного реєстру запису про продовження строку оренди земельної ділянки до 29.05.2027 року, із автоматичним поновленням, а також про зміну розміру орендної плати. Позивач таку угоду не укладала, оскільки вона не підписувала цей документ і жодним чином не давала своєї згоди на продовження договору чи зміну його умов. Відсутність волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди, так як позивачка не виявляла волі на продовження строку договору оренди та зміну інших істотних умов шляхом укладення додаткової угоди від 26.10.2020 року. Вона не підписувала цю угоду і жодним чином не погоджувала її зміст. Жодних намірів змінювати строк дії договору чи порядок його поновлення у позивачки не було. Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку така внутрішня воля була відсутня, що підтверджується головним фактом відсутністю підпису позивачки на спірній додатковій угоді. Крім того, відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України та статті 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі можлива виключно за взаємною згодою сторін, оформленою у письмовій формі. Питання строку дії договору, порядку його поновлення та розміру орендної плати є істотними умовами такого договору. Тому їх зміна можлива лише при наявності документального підтвердження згоди обох сторін. Згоди з боку позивачки на такі зміни не було. Додаткова угода від 26.10.2020 року не є укладеною в належній формі, оскільки не містить підпису орендодавця [PERSON] , а отже не містить її волевиявлення. Верховний Суд у постанові від 10.07.2024 у справі №671/2139/21 підтвердив: якщо правочин щодо продовження договору оренди землі не підписаний орендодавцем, то волевиявлення останнього відсутнє, і такий правочин не може вважатися укладеним. Відомості щодо додаткової угоди з`явилися у реєстрі речових прав 19 листопада 2020 року, а лише у 2025 році позивачу стало відомо про її існування. Щойно вона дізналася про це одразу звернулася до суду та просить визнати відсутнім право оренди в частині, яка ґрунтується на неукладеній додатковій угоді, та скасувати відповідну реєстрацію змін. У відзиві відповідач стверджує, що сплачував орендну плату в підвищеному розмірі (6794,61 грн за 2022 і 2023 роки, 7141,13 грн за 2024 рік), посилаючись на зміну умов договору згідно з додатковою угодою від 26.10.2020. Проте ці твердження не відповідають фактичним обставинам справи, так як відповідно до договору оренди землі від 13.12.2017 (зі змінами, внесеними додатковою угодою від 29.05.2018), орендна плата встановлена у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5813,00 грн на рік, з урахуванням щорічної індексації. Розрахунок належної до сплати орендної плати свідчить, що: за 2022 рік орендар мав сплатити 7542,27 грн; за 2023 рік 7925,70 грн; за 2024 рік 8875,26 грн. Крім цього, факт перерахування орендної плати не свідчить про наявність нової угоди між сторонами, так як позивач не підписувала додаткової угоди від 26 жовтня 2020 року, не отримувала її примірника і не була повідомлена про її реєстрацію. Про продовження строку оренди їй стало відомо лише на початку 2025 року з витягу з Державного реєстру речових прав. Будь-які дії позивачки, які б свідчили про погодження на зміну умов договору відсутні. Прийняття коштів у межах дії договору 2017 року (зі змінами 2018 року) є її правом як орендодавця, однак не означає акцепт будь-якої іншої правочинності, про яку вона не знала. Таким чином, доводи відповідача не підтверджуються. Відповідач у відзиві посилається на низку постанов Верховного Суду: №338/180/17 (05.06.2018), №192/1903/19 (26.04.2023), №530/130/21 (01.02.2023), №227/3760/19-ц (26.10.2022). З його аргументації випливає загальна теза: якщо договір фактично виконується сторонами, то визнавати його неукладеним не можна. В згаданих справах встановлено інші фактичні обставини: як свідчить текст постанов, обидві сторони своїми діями підтвердили наявність між ними договірних відносин. Наприклад, у справі №192/1903/19 Верховний Суд зазначив, що навіть якщо договір формально не укладений, але сторони його виконували, то він вважається укладеним і чинним (за відсутності інших підстав нікчемності). Йдеться про випадки, коли орендодавець, і орендар поводились так, ніби контракт між ними є та не заперечували цього. У даній справі позивачка [PERSON] заперечує факт укладення нових угод, додаткових договорів, а коли дізналася про спробу продовження оскаржила це. На відміну від прецедентів, то відсутня обопільна згода чи узгоджена поведінка сторін щодо зміни договору. Є лише односторонні дії відповідача. В справі №530/130/21, на яку посилається відповідач, Верховний Суд звернув увагу, що позивачі там довели лише факт непідписання ними текстів договорів, але їхні фактичні дії отримання орендної плати, укладення інших додаткових угод переконливо доводили визнання ними факту укладення договорів. Верховний Суд послався на правовий висновок Великої Палати у справі №227/3760/19-ц, що в подібних ситуаціях важливо встановити наявність волевиявлення сторони, а не тільки факт підпису. Тобто суд акцентував: не сам підпис як такий, а поведінка сторони та її воля визначають факт укладення договору. І справді, у тих справах позивачі своєю поведінкою (не просто підписом, а подальшими діями) підтвердили згоду з умовами. У нашому випадку позивачка не вчиняла жодних дій, які б підтверджували її волю на продовження оренди. Вона не укладала інших додаткових угод із відповідачем щодо цього договору, окрім як погодила передачу оренди від попереднього орендаря у 2018 році. Після того жодного документа, жодної заяви на пролонгацію. Отримання орендної плати за наявності чинного договору це не спеціальна дія, а проста реалізація своїх прав за вже існуючим договором. Таким чином, фактичні обставини справ, на які посилається відповідач, відрізняються від обставин даної справи. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що правові висновки застосовуються лише за умови подібності правовідносин. Не можна виривати цитату з рішення суду і застосовувати її там, де інший фактичний підґрунтя. Власне, в постанові Верховного Суду від 10.07.2024 (справа №671/2139/21), яка дуже близька до нашої, судді наголосили: посилання заявника на висновки у постановах від 05.06.2018 (справа №338/180/17) та від 14.06.2023 (справа №627/761/19) є необґрунтованими, оскільки встановлені фактичні обставини в тих справах відрізняються від обставин справи, що переглядається. Кожна справа розглядається з урахуванням її конкретних обставин та доказів. Іншими словами, для застосування правового висновку Верховного Суду необхідно, щоб правовідносини були справді подібними за суттю тобто збігалися і предмет спору, і фактичні обставини, і роль дій сторін. В даній справі подібності з прецедентами, на які вказує відповідач, немає, так як немає взаємної згоди на зміну договору, позивач [PERSON] не здійснювала дій на підтвердження угоди, а оспорює її відсутність. Отже, згадані рішення Верховного Суду не можуть бути застосовані на користь відповідача. Верховний Суд у тій же постанові від 10.07.2024 фактично підтримав позицію, аналогічну даній: якщо правочин (додаткова угода) не був укладений у належній письмовій формі через відсутність підпису орендодавця, суд не може надавати такому документу статус чинного договору лише на підставі того, що орендар продовжував користуватися майном. Суд зазначив, що інакше це означало б покладення на особу обов`язку терпимо ставитися до використання її майна іншою особою без законних підстав, лише через існування підробленого документа. Цей правовий підхід повністю узгоджується з позицією позивачки у даній справі. Уникнення надання оригіналу угоди процесуальна недобросовісність. Суд неодноразово виносив ухвали про витребування оригіналу Додаткової угоди №б/н від 26.10.2020 до договору оренди землі від 13.12.2017. Було зобов`язано відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надати оригінал угоди, на яку він посилається як на підставу продовження строку оренди. Однак відповідач цей процесуальний обов`язок не виконав, так як вказав, що оригінал у нього відсутній. 06 травня 2025 року ухвалою суду призначено судово-почеркознавчу експертизу для з`ясування, чи підписувала позивач [PERSON] додаткову угоду особисто. Експерт Тернопільського НДЕКЦ МВС України письмово повідомив листом від 08.09.2025, що проведення експертизи неможливе, в зв`язку з відсутністю оригіналу документу. Це свідчить про намір приховати оригінал або усвідомлення його сумнівності. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, якщо сторона без поважних причин не надала документ, витребуваний судом, суд має право визнати факт, для доведення якого витребувано доказ, підтвердженим. У даному випадку це факт відсутності підпису позивача під Додатковою угодою, а отже, і відсутності волевиявлення. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено відсутність її згоди на укладення додаткової угоди від 26.10.2020, яка змінює істотні умови договору без волі власника землі, а тому не створює жодних правових наслідків для позивача. Фактична сплата відповідачем підвищеної орендної плати не легалізує угоду, яка не була і не могла бути укладена належним чином. Посилання відповідача на судову практику є безпідставними, оскільки обставини справи суттєво інші, і Верховний Суд наголошує на необхідності аналізувати волевиявлення сторін та конкретні факти у кожній справі. Порушене право позивача підлягає захисту щляхом визнання додаткової угоди від 26.10.2020 не укладеною і такою, що не породжує прав оренди, та, відповідно, слід визнати відсутнім у відповідача право оренди земельної ділянки за спірною, незаконно зареєстрованою продовженою угодою, що дозволить відновити порушене право власника на вільне розпорядження своєю земельною ділянкою. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Оцінивши надані докази суд визначає наступне: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України). Згідно ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В силу ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем. Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно положень Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 cт. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до вимог ч.5 ст.116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. За змістом ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Позивач заперечує факт підписання ним додаткової угоди, отримання будь-яких пропозицій від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі, погодження між сторонами істотних умов договору. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в оспорюваної додаткової угоди) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально. У відповідності до положень частини першої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (частина перша статті 30 Закону України «Про оренду землі»). Нормами спеціального закону прямо та чітко передбачена можливість укладення договору оренди землі виключно у письмовій формі, а воля учасників орендних правовідносин на зміну умов або продовження строку дії договору оренди землі можебути виражена виключно у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Висновки суду за результатами розгляду позовних вимог. Таким чином на підставі зазначеного вище вказана додаткова угода є неукладеною, однак Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним йому майном. Оскільки спірна додаткова угода є нікчемним правочином і не породжує будь - яких юридичних наслідків, позовні вимоги про визнання відсутнім права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на земельну ділянку позивача та скасування державної реєстрації змін до іншого речового права (права оренди земельної ділянки є правомірними та є належним способом захисту прав позивача. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до частин 1-3 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. Відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/12/24-2 від 12 листопада 2024 року, додаткової угоди № 1 від 01 вересня 2025 року та акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 01 вересня 2025 року, позивачем сплачено адвокатові 14 600,00 грн за надання професійної правничої допомоги. Отже на виконання вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню витрати понесені позивачем на правову/правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи. Крім, цього, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в сумі 1211.20 грн, що підтверджується квитанцією, поданою до матеріалів справи. Таким чином, загальна сума судових витрат, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом справи, становить 15811,20 грн, що включає 14600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (на підставі договору № 12/12/24-2, додаткової угоди № 1 та акта наданих послуг) і 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved