Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Пекареніна А.А. звернувся до суду з позовною заявою та просить визначити йому додатковий строк в два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у с.Петрівка Куп`янського району Харківської області. В обґрунтування позову посилається на те, що за життя [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача, яким заповідала йому належні їй земельні ділянки за кадастровими номерами 6325785700:01:000:0316 та 6325785700:01:000:0314. В шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини позивач не звернувся з заявою про прийняття спадщини, оскільки с.Петрівка Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області входить до переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії, в зв`язку з чим виникла реальна загроза життю та здоров`ю людей, була ускладнена робота всіх органів та установ. Крім того, позивачу не було відомо про наявність заповіту, а коли відповідачі повідомили йому про наявність заповіту, то вже сплив 6-и місячний строк для звернення до нотаріуса. Нотаріус повинна була здійснити його виклик, як спадкоємця за заповітом, чого не зробила. Необізнаність його, як спадкоємця, про наявність заповіту, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. 25.07.2024 року нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за пропуском строку на прийняття спадщини. Ухвалою суду від 30.09.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.04.2025 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідачів [PERSON] , [INFO] , в особі його законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні позивач зазначив, що спадкодавець [PERSON] була його рідною тіткою, тобто рідною сестрою його батька. Позивач не знав про наявність заповіту. Про наявність заповіту йому повідомила в березні-квітні 2024 року [PERSON] . Про смерть [PERSON] йому було відомо. Коли звернувся до нотаріуса разом із відповідачами, нотаріус порадив краще звертатися до суду. Знав, що у спадкодавця є два рідних сина, а тому не звертався із заявою про прийняття спадщини за законом, бо вони в першій черзі спадкування. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач не знав про наявність заповіту, проживав у с.Петрівка, де до смерті також проживала спадкодавець. Це село знаходиться близько до бойових дій. Позивач мав можливість звернутися до нотаріуса з заявою, перешкод для цього не було, але він не знав про заповіт. Позивач вклав кошти у поховання спадкодавця. Позивач знав, що не зможе спадкувати, бо є інші спадкоємці діти по більш високій лінії спадкування. В травні 2024 року він узнав про наявність заповіту на його ім`я і тоді ж усно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус повідомила йому, що він пропустив строк на прийняття спадщини і записала його на липень 2024 року, а в липні винесла постанову. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про визнання позовних вимог, просять суд проводити розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовної вимоги. Судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селі Петрівка Куп`янського району Харківської області. За життя 05.02.2021 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчила нотаріально, яким належні їй на праві власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером 6325785700:01:000:0316 та кадастровим номером 6325785700:01:000:0314 вона заповідала [PERSON] . Заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі 05.02.2021 року. [PERSON] було складено і інші заповіти на інших осіб- відповідачів по справі. [PERSON] за життя проживала одна за адресою: [ADDRESS] . 10.07.2024 року [PERSON] звернувся до нотаріуса за роз`ясненням з приводу видачі свідоцтва на спадщину за заповітом. 25.07.2024 року приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в установлений законом 6-и місячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріуса звернулися: [PERSON] від імені і в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як син померлої. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), 30.11.2023 року приватним нотаріусом Томчук С.М. отримано інформацію про чинні заповіти від заповідача [PERSON] , де зазначено і про чинність заповіту від 05.02.2021 року на ім`я позивача по справі. В спадковій справі відсутні відомості про те, що нотаріус повідомив позивача як спадкоємця за заповітом про наявність заповіту на його ім`я. Матеріали даної цивільної справи не містять доказів обізнаності позивача [PERSON] протягом передбаченого ст.1270 ЦК України строку про існування заповіту, яким [PERSON] заповідала йому частину свого майна. Відповідно до статей 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою, третьою статті 1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини представник позивача посилається на те, що [PERSON] не було відомо про наявність заповіту, а коли відповідачі повідомили йому про наявність заповіту, то вже сплив 6-и місячний строк для звернення до нотаріуса. Також посилається на те, що нотаріус повинна була здійснити його виклик, як спадкоємця за заповітом, чого не зробила. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 року по справі № 686/5757/23, Велика Палата Верховного Суду висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , а відповідач [PERSON] є онукою померлої [PERSON] , позивач є племінником померлої [PERSON] . Відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги, спадщину прийняв. Відповідачі по справі не заперечують проти пояснень позивача [PERSON] про те, що протягом строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] він був необізнаним про наявність заповіту, яким [PERSON] заповідала йому частину свого майна. Також вони не заперечують і проти його пояснень про те, що він знав, що у спадкодавця є діти, які є спадкоємцями першої черги. Беручи до\~уваги,\~що позивач\~ [PERSON] \~протягом передбаченого\~ст.1270\~ЦК України\~ строку\~не знав\~про існування\~заповіту,\~яким [PERSON] \~ заповідала\~йому частину\~свого майна,\~що протягом\~зазначеного вище\~строку нотаріус\~не повідомив\~позивача як\~спадкоємця за\~заповітом про\~наявність заповіту\~на його\~ім`я,\~що позивач\~ [PERSON] \~не є\~спадкоємцем першої\~черги,\~бо спадкодавець\~була його\~рідною тіткою,\~враховуючи наявність\~спадкоємця першої\~черги - [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що необізнаність позивача [PERSON] про наявність заповіту є поважною причиною пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що випливає з принципу свободи заповіту. [PERSON] з незалежних від нього причин не вчинив юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям ним певних прав, що випливають із спадкування. Суд бере до уваги і те, що за вимогами п.п.7, 188, 209, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ №20/5 від 03.03.2004 року, на нотаріуса, чи осіб уповноважених на вчинення нотаріальних дій, покладено обов`язок щодо сповіщення спадкоємців. Згідно матеріалів\~спадкової справи\~приватним нотаріусом Томчук С.М. не було вчинено дій щодо сповіщення [PERSON] про складений на його ім`я заповіт та не запрошено останнього до спадкування. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропущений [PERSON] строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. \~ Дотримання\~принципу «пропорційності»\~передбачає,\~що втручання\~в право\~власності,\~навіть якщо\~воно здійснюється\~згідно з\~національним законодавством\~і в\~інтересах суспільства,\~все одно\~буде розглядатися\~як порушення\~статті 1\~Першого протоколу,\~якщо не\~було дотримано\~розумної пропорційності\~між втручанням\~у право\~особи та\~інтересами суспільства.\~Ужиті державою\~заходи мають\~бути ефективними\~з точки\~зору розв`язання\~проблеми суспільства,\~і водночас\~пропорційними щодо\~прав приватних\~осіб.\~Оцінюючи пропорційність,\~слід визначити,\~чи можливо\~досягти легітимної\~мети за\~допомогою заходів,\~які були\~б менш\~обтяжливими для\~прав і\~свобод заінтересованої\~особи,\~оскільки обмеження\~не повинні\~бути надмірними\~або такими,\~що є\~більшими,\~ніж необхідно\~для реалізації\~поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, що позивач з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відповідачі по справі не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд позов задовольняє і визначає позивачу додатковий строк в два місяці з моменту набрання законної сили даним судовим рішенням для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved