Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

27 жовтня 2015 у місті Дніпропетровську народилася [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №1682 від 06.11.2015 Амур-Нижньодніпровським ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції. Матір`ю дитини є громадянка України [PERSON] , а батьком громадянин Республіки Білорусь [PERSON] , які перебували у шлюбі з 18.10.2014 по 30.11.2020. Шлюб розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська у справі №199/1396/20 від 28.10.2010, яке набрало законної сили 30.11.2020. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю та батьком. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З акт обстеження умов проживання від 11.09.2025, який складений комісією управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, судом встановлено, що малолітня [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у якій для виховання дитини створені усі належні умови. З характеристики [PERSON] та показань свідка [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] навчається у Дніпровській гімназії №44 ДМР з 1-го класу, де позитивно характеризується. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню дитини. Батько, [PERSON] , за період навчання [PERSON] у школі успіхами дитини не цікавився та школу не відвідував. Класний керівник ніколи з ним не спілкувався. З інформації ДПС України судом встановлено, що за період з 08.11.2017 по 17.06.2025 відповідач [PERSON] в Україну не приїздив, оскільки державний кордон не перетинав. З інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області судом встановлено, що [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться, посвідкою на тимчасове або постійне проживання не документувався. Вказані обставини також знайшли своє підтвердження в показаннях свідка [PERSON] . Таким чином, станом на 19.11.2025 місце його фактичного перебування невідомо позивачу і не встановлено судом. З пояснень позивача, показань свідків судом встановлено, що відповідач з моменту народження доньки [PERSON] , у жовтні 2015 року, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї, що полягає у тому, що він фактично відмовився від доньки ще до її народження, весь цей час він дитину не бачив, не опікувався її станом здоров`я, не доглядав за нею, матеріальну допомогу не надавав, його місце проживання та перебування невідомо. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Крім того, суд зазначає, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Нормами ст. 19 СК передбачено, що при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У цій справі судом вжиті необхідні заходи щодо отримання висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , а саме постановлена ухвала 23.06.2025 та 12.08.2025 скеровано відповідний судовий запит до органу опіки та піклування про надання інформації про виконання ухвали суду, але протягом червня-листопада 2025 орган опіки та піклування висновок до суду не подав з невідомих причин, що розцінено судом як неналежне виконання органом опіки та піклування свого обов`язку, а тому суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, ухвалює рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та є вочевидь достатніми для ухвалення рішення і без висновку органу опіки та піклування, який є лише одним із доказів у даній категорії справ. У цій справі, суд, вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини (повна відсутність інтересу до дитини ще до її народження та після), відсутність між ними будь-якого зв`язку (фізичного, емоційного), доходить висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання доньки і нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про його винну поведінку щодо дитини. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки, а відтак вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів Згідно ч.2 ст.166\~СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Судом встановлено, що спільна дитина колишнього подружжя [PERSON] мешкає разом з матір`ю, але між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку, а відтак, вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Outcome: approved