Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

18 грудня 2023 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити місце проживання сина - [PERSON] з батьком, [PERSON] , за місцем його реєстрації або проживання, та стягнути з [PERSON] (надалі - відповідач) аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Третьою особою позивач визначив виконавчий комітет Новомосковської міської ради, в особі органу опіки та піклування. В обґрунтування позову зазначив, що з 2009 року [PERSON] проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від цих відносин сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Відносини з відповідачем припинені в грудні 2015 року, з цього часу сторони проживають окремо. З грудня 2015 року за домовленістю з відповідачем, син постійно проживав з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зібрала свої особисті речі і пішла, залишивши дитину позивачеві. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям сина. Вказує, що ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з сином. Син навчається у 7-му класі Гімназії № 16 міста Новомосковська Дніпропетровської області. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, грає з ним у розвиваючі ігри, читає книжки тощо. Відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки, коштів на утримання сина не надає, відвідує дитину рідко, не піклується про нього. Піклуючись про здоров`я сина позивач постійно намагався говорити з відповідачем про її обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, контролювати її побачення з дитиною, оскільки не довіряє відповідачеві, побоюється, що вона порушить своє слово і буде намагатися відібрати дитину. Дитина прив`язана до позивача, відповідач ніколи надовго не залишалася з сином, не виявляла намір самостійно його виховувати. На день звернення з позовом часті сварки з відповідачем, її недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дитини, її погрози відібрати дитину, ускладнюють виконання усних домовленостей. Психологічно син не готовий проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням сина займався позивач і наявний тісний зв`язок батька з дитиною. Вказує, що позивач має достатній заробіток, постійно слідкує за станом здоров`я сина, при необхідності відвідує з сином сімейного лікаря, піклується про його розвиток, у нього з дитиною психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Постановленою суддею ухвалою від 12 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 13 листопада 2024 року та 27 лютого 2025 року в підготовчих засіданнях задоволені клопотання представника позивача про долучення доказів у справу. 31 березня 2025 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову, згідно з яким, позивач змінив позовні вимоги з визначення місця проживання з ним дитини на позбавлення відповідача батьківських прав, вказуючи що з часу звернення з позовом відповідач не виконує батьківських обов`язків відносно дитини. Постановленою судом у підготовчому засіданні ухвалою від 01 квітня 2025 року судом прийнято заяву про зміну предмету позову до розгляду, змінено назву третьої особи на належну. 14 жовтня 2025 року представником третьої особи подано висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Самарівської міської ради щодо результатів розв`язання спору. Постановленими судом у підготовчому засіданні ухвалами від 14 жовтня 2025 року, долучено висновок до матеріалів справи, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 14 жовтня 2025 року заслухано думку дитини, [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надала клопотання, в якому просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у порядку, встановленому ч. 10 ст. 130 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з відсутністю відомостей, на момент розгляду справи, про дійсне зареєстроване місце проживання. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подавав заяви про можливість розгляду справи у відсутність сторони з урахуванням висновку органу опіки та піклування. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку дитини, дослідивши висновок органу опіки та піклування щодо результатів розв`язання спору висновує таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , наданим у засвідченій копії, позивач [PERSON] з 10 жовтня 2000 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.7-8/. [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , громадянин України, матір`ю - [PERSON] , громадянка російської федерації, що підтверджується наданим суду у копії свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.9/. З засвідченої копії акту голови квартального комітету № 17 м. Новомосковська від 28 листопада 2023 року, складеного у присутності мешканців будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані, однак на час складення акту проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Згідно з копією довідки, виданої директором Гімназії № 16 м. Новомосковськ 29 листопада 2023 року за № 258, [PERSON] навчається у 7 класі навчального закладу, адресою якого є [ADDRESS] /а.с.11/. Відповідно до копії довідки, виданої директором Гімназії № 16 м. Новомосковськ 29 листопада 2023 року за № 259, син [PERSON] - [PERSON] дійсно навчається у 7 класі навального закладу. Мати [PERSON] участі у вихованні дитини не бере (жодного разу не відвідувала школу) /а.с.12/. З засвідченої копії Інформації-характеристики учня 7 класу [PERSON] та аналізу участі батька у навчанні та вихованні дитини № 28 від 29 лютого 2024 року, виданої класним керівником та директором Гімназії /а.с.62/ вбачається, що [PERSON] з першого класу навчається в Гімназії № 16 м. Новомосковська. З 01 вересня 2023 року продовжує здобувати освіту на індивідуальній (сімейній) формі навчання. Учень навчається на середньому рівні. Має довільну пам`ять, повільно запам`ятовує навчальний матеріал, потребує додаткових роз`яснень та більше часу на опрацювання нової теми. Не має власної мотивації та не виявляє достатньої зацікавленості навчанням. Найлегше даються предмети художньо-естетичного циклу. Адольф товариський, активний, веселий, проте не завжди організований. Фізично розвинений, спортивний. Вільний час завжди проводить на стадіоні з м`ячем. Батько, [PERSON] . Постійно підтримує зв`язок з класним керівником, сприяє своєчасному виконанню [PERSON] завдань, забезпечив дитину всім необхідним приладдям для навчання. У хлопчика склалися доброзичливі стосунки з [PERSON] . Він є авторитетом для сина. Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітпарної допомоги» Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 23 лютого 2024 року № 118, повідомлено, що [PERSON] спостерігається сімейним лікарем КНП. Декларацію з лікарем укладено батьком дитини, [PERSON] , який на сьогодні приймає участь у забезпеченні здоров`я дитини, завжди спілкується з сімейним лікарем з приводу щеплень або хвороб дитини. Під час відвідувань сімейним лікарем хлопчика вдома доглядає батько /а.с.63/. Відповідно до відповіді т.в.о. навальника Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 20 травня 2024 року № 47/6504, згідно з електронними обліками Інформаційного порталу Національної поліції [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності не притягувалася /а.с.64/. За висновком Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Новомосковської міської ради від 11 березня 2024 року щодо психологічного емоційного стану [PERSON] , [INFO] , наданого суду у засвідченій копії /а.с.65/ вбачається, що до кожного з батьків, за місцем проживання[PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] провідним психологом ЦНСП - [PERSON] (стаж роботи за фахом - 12 років) проведено психологічне діагностування психоемоційного стану дитини, міжособистісних відносин у родині, уявлення про переживання хлопця та особистої прихильності до кожного з батьків. При діагностуванні застосовані методи: психодіагностичні обстеження психоемоційного стану дитини: [PERSON] (діагностична бесіда, кольоровий тест Макса Люшера, тест «Дерево» ( [PERSON] ), методика «Незакіпчені речення 30», фрагмент методик Рене Жиля, фрагмент методики «Казки Дюсса», сімейні розстановки за допомогою МАК «Обличчя». В ході бесіди з [PERSON] з?ясовано, що вони з [PERSON] мешкали у цивільному шлюбі з 2010 року по грудень 2015 року. У 2015 році [PERSON] поїхала відвідати батьків до м. Тамбова (російська федерація) та більше додому не повернулася. За інформацією, яку отримав [PERSON] від рідні, його колишня дружина знайшла іншого чоловіка та народила йому дітей. Більше на зв`язок мати не виходили та її місце проживання не відоме. Хлопчику на той час було 4 роки. Весь час дитиною опікувався батько - [PERSON] . [PERSON] його вихованням, здоров`ям, розвитком, забезпечував його потреби. Адольф навчається у 7 класі гімназії № 16. Вже 2 роки відвідує секцію з вільної боротьби. Разом з ними мешкає молодший брат батька, дядько хлопця, - Араміс. Родина [PERSON] - ромської національності. За результатами психодіагностичного обстеження дитини: [PERSON] виявлено, що на даний 06 березня 2024 року зовні дитина виглядає доглянутою. Хлопчик легко йшов на контакт. З зацікавленістю виконував запропоновані завдання психолога. В ході діагностичної бесіди хлопчик розповідав про своє життя, про друзів, як він проводить дозвілля, про плани на майбутнє життя. Зі слів [PERSON] , він вільний час проводить з батьком, іноді - з друзями. Також розповідав, яких ромських традицій вони дотримуються у родині. Про матір практично нічого відповісти не міг. Говорив, що він її не пам`ятає, та відчуває образу на неї, що вона їх із батьком залишила. І зараз бачити та спілкуватися з нею він не має бажання. На запитання, з ким він хотів би жити, відповів, що з батьком. За результатами методики «Дерево», [PERSON] має лідерські якості та хоче досягти успіху у майбутньому. Аналізуючи методику [PERSON] можна зробити висновок, що на даний час психоемоційний стан хлопця задовільний. Аналізуючи методику «Незакінчені речення 30», можна зробити висновок, що у дитини дуже тісні стосунки з батьком, що підтверджують такі речення: « [PERSON] , що мій батько найкращий», «Більше за все в житті я хотів би бути з батьком» тощо. Речення про матір він пропускав, відповідаючи, що він її не пам`ятає. Речення про родину позитивні, що відражають мікроклімат у сім`ї, наприклад: «Мій найяскравіший спогад, коли я з батьком катався на санчатах», «Моя родина поводиться зі мною добре» тощо. Те ж підтверджує і фрагмент методики Рене Жиля. У всіх варіантах хлопчик поставив позначку себе поруч з батьком. В четвертому варіанті [PERSON] сам розташовував рідних за столом. Себе позначив поруч з батьком, а навпроти поставив позначку матері, що свідчить про те, що на підсвідомості у дитини залишилися запитання до неї. За результатами методики «Казки Дюсса», безпека у хлопця асоціюється з образом батька. За результатами сімейних розстановок МАК «Обличчя», [PERSON] вибрав картки з імовірним зображенням себе, батька та дядька [PERSON] . Розташував картки так: справа від себе поклав картку з імовірним зображенням батька, зліва від себе розташував картку з імовірним зображенням дядька. Картку з імовірним зображенням матері вибирати відмовився, що може означати образу дитини на неї. Враховуючи вищезазначене, можна зробити такий висновок: хлопчик добре почуває себе у родині, відчуває турботу та увагу зі сторони батька. В них позитивні доброзичливі стосунки. Тісна прив`язаність до батька. Вони вже 8 років мешкають вдвох. Приділяється достатньо уваги зі сторони батька до всебічного розвитку дитини. Про біологічну матір [PERSON] знає, прив`язаності до неї не відчуває. Бачити її хлопець не має бажання оскільки відчуває на неї образу, бо протягом 8 років мати жодного разу не виходила на зв`язок з дитиною. [PERSON] практично сам веде господарство, піклується дитиною. Працює. Забезпечує потреби дитини. Батько знає інтереси та здібності [PERSON] . Намагається їх розвивати. Дотримується ромських традицій. Має підтримку зі сторони братів та сестер. Має уявлення щодо методів виховання дитини на різних вікових етапах. Батьківський потенціал батька на достатньому рівні. Рекомендовано уникати стресових ситуацій в родині; враховуючи вік дитини, стосовно постійного місця проживання дитини, брати до уваги бажання самого хлопчика. 13 червня 2024 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується наданим суду у засвідченій копії свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.128/, яка, згідно з копією посвідчення серії [NUMBER] , виданим 21 травня 2025 року /а.с.131/, копією витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 6/25/409/В від 12 лютого 2025 року є особою з інвалідністю ІІІ групи /а.с.132-135/. 24 січня 2025 року позивачем подано до Виконавчого комітету С амарівської міської ради заяву про реєстрацію місця проживання дитини - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з резолюції Головного спеціаліста ЦНАП Виконавчого комітету Самарівської міської ради від 24 січня 2025 року в реєстрації місця проживання відмовлено. Підставами вказано те, що відповідно до п. 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання реєстрація місця проживання до 14 років одним з батьків за згодою іншого з батьків, також за ст. 9 п. 6 Закону України 1871-ІХ від 05 листопада 2021 року необхідна довідка про реєстрацію особи громадянином України /а.с.84/. Згідно з копією військово-облікового документу [PERSON] , картки обстеження та медичного огляду [PERSON] , довідки ВЛК № 2025-0627-1252-3908-3 від 27 червня 2025 року рішенням ВЛК від 27 червня 2025 року позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Позивачу встановлено діагноз ГХ ІІ ст., ступінь АГ2. Ступінь ризику ІІІ (високий). СН-0 /а.с.136, 137, 138/. Таким чином, наявні в справі матеріали, зібрані та подані позивачем, свідчать про наявність спору, пов`язаного з позбавленням батьківських прав відповідача через невиконання нею з 2015 року батьківських обов`язків відносно сина - [PERSON] , що, в тому числі, створює перешкоди позивачеві та дитині в реєстрації місця проживання. Вирішуючи спір суд висновує таке. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. У статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. За ч. 3, 4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі собою встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають у тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька/матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші). У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Так, з висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Самарівської міської ради від 03 жовтня 2025 року № 2511/0/2-25, поданого у цій справі, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] . Батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали у цивільному шлюбі з 2010 року по грудень 2015 року. У грудні 2015 року [PERSON] виїхала до м. Тамбов (російська федерація) до дому більше не повернулася. Зі слів заявника вона створила нову сім`ю та народила дітей. З того часу зв`язок з матір`ю був втрачений, її місце проживання невідоме. Мати дитини жодного разу з дитиною не зв`язувалась. На момент її від`їзду дитині було 4 роки. Відтоді та до сьогодні дитину виховує батько - [PERSON] , який забезпечує її потреби, розвиток, здоров`я та навчання. [PERSON] навчається у 8 класі Гімназії №16 м. Самар, хлопець майже три роки займається кікбоксингом, має значні спортивні досягнення, зокрема є чемпіоном по області. Дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї [PERSON] , наданого Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг», встановлено таке: за спостереженнями фахівця із соціальної роботи, дитина має задовільний зовнішній вигляд, демонструє добре самопочуття, відвідує секцію вільної боротьби у клубі «Сікаріо». Рівень розвитку відповідає віковим нормам. Емоційний стан позитивно-стабільний. Ставлення до матері байдуже. Дитина не підтримує з нею зв`язку. Батько виконує батьківські обов`язки в повному обсязі. Ознак складних життєвих обставин не виявлено. Відповідно до висновку, наданого Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг» Самарівської міської ради, щодо психологічного та емоційного стану дитини [PERSON] , його особистої прихильності до кожного з батьків, а також визначення рівня батьківського потенціалу батька [PERSON] встановлено, що хлопчик добре почуває себе у родині, відчуває турботу та увагу з боку батька, їхні стосунки позитивні, доброзичливі, спостерігається тісна емоційна прив`язаність до батька. У розмові дитина охоче розповідала про своє життя, друзів, дозвілля та плани на майбутнє. Зі слів [PERSON] , він проводить вільний час переважно з батьком, іноді з друзями. Також згадував про ромські традиції, яких дотримується родина. Про матір дитина майже нічого не змогла повідомити. Зазначив, що не пам`ятає її, відчуває образу через те, що вона залишила його з батьком. Бажання бачити чи спілкуватися з нею не має, емоційної прив`язаності не відчуває. Психоемоційний стан хлопчика задовільний. У родині приділяється достатньо уваги всебічному розвитку дитини. Дитина висловлює позитивне ставлення також до мачухи. Батько [PERSON] , веде господарство, працює, забезпечує потреби родини, піклується про дитину. Знає інтереси та здібності сина, сприяє їх розвитку. Дотримується ромських традицій, має підтримку з боку родичів. Має уявлення про методи виховання на різних вікових етапах. Батьківський потенціал на достатньому рівні. Рекомендації психолога: за можливості уникати стресових ситуацій у родині; у підлітковому віці важливо формувати у дитини відповідальність за власні дії, слова та успіхи у навчанні, підтримувати та мотивувати її. Відповідно до інформації, наданої Гімназією № 16 м. Самар, [PERSON] навчається в закладі з першого класу. З 01 вересня 2023 року, у зв`язку з запровадженням воєнного стану в Україні, продовжує здобувати освіту за індивідуальною (сімейною) формою навчання. Батько, [PERSON] , постійно підтримує зв`язок із класним керівником, сприяє своєчасному виконанню сином навчальних завдань, забезпечив дитину всім необхідним для навчання. Між [PERSON] та батьком склалися доброзичливі, теплі стосунки. [PERSON] є для сина авторитетом. Мати, [PERSON] , участі у вихованні дитини не бере: школу не відвідувала жодного разу, не цікавиться навчальними успіхами сина. Згідно з інформацією, наданою директором комунального некомерційного підприємства «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги», дитина [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ № 6. Декларацію з лікарем укладено батьком дитини [PERSON] . Батько бере активну участь у забезпеченні здоров`я сина: постійно підтримує зв`язок із сімейним лікарем щодо питань вакцинації та лікування, забезпечує належний догляд під час хвороби. Під час домашніх візитів лікаря саме батько здійснює догляд за дитиною. Дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Для з`ясування думки [PERSON] щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, запросити її на засідання комісії з питань захисту прав дитини не вдалося, у зв`язку з відсутніми даними про знаходження відповідача. Розглянувши матеріали справи, документи, надані службами та установами, що займаються проблемами дітей, члени комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] створює умови, які суперечать інтересам дитини та позбавляють її можливості зростати в повноцінному сімейному середовищі.

Outcome: approved