Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Підгайцівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батьками [PERSON] та [PERSON] було збудовано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ., де на даний час вона і проживає. [INFO] помер її батько [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19 квітня 2010. Після смерті батька ні позивач, ні її мати не звертались із заявою про прийняття спадщини. Натомість вони надалі продовжували проживати у даному будинку та вести спільне господарство. [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] отримала свідоцтво про спадщину за законом на частки у праві власності на житловий будинок за [ADDRESS] , а також витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 2/2020. Позивач з метою оформлення усієї спадщини звернулася до приватного нотаріуса Луцько О.М., однак нею було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.08.2025 №02-31, вказавши причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину відсутність документів, що посвідчують право власності на частки у праві власності на житловий будинок, за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з цим, [PERSON] , просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача [PERSON] , адвокат Токарчук В.М., подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Відповідач Підгайцівська сільська рада в судове засідання не з`явились, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову незаперечують. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 22 лютого 1979 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 25.07.1970. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON] , де батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно технічого паспорта на об`єкт нерухомого майна власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Згідно довідки виданої Липинською сільською ради від 19.04.2010 №457 , [PERSON] похоронила чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , вказано що до дня смерті проживали разом і вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] , спадкоємцями за законом є його донька [PERSON] , та дружина [PERSON] . Проте після смерті [PERSON] , ні позивач, ні її мати не зверталися з заявою про прийняття спадщини або про відмову від неї. Згідно витягу з погосподарської книги №6 на 2020 рік головою домогосподарства, итлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] .. [PERSON] померла [INFO] , та після її смерті було заведену спадкову справу 2/2020. Судом встановлено, що [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , на частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, вбачається, що житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу від 19.08.2025, позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності частки в праві влансості на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 266270, 00 грн. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч. 1, 3, 5 ст.1268ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого\~ст.1270 цього Кодексу\~він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269ЦК України\~зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у пп. 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 23\~постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В п. 3. 3. роз`яснень, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч. 1 ст. 4 Закону). Згідно з ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року. Згідно з п. 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах(п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинку в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність згідно\~наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах(п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з ч. 2\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, після смерті [PERSON] , спадкове майно, а саме: частина житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , успадкувала його дружина [PERSON] , а після смерті [PERSON] , частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами успадкувала її дочка [PERSON] . З огляду на наведене, заявлені позовні вимоги [PERSON] до Підгайцівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно підлягають до задоволення. Відповідно до п. 6 ч. 1 \~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевказані вимоги Закону України «Про судовий збір», Цивільного процесуального кодексу України та те, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2662,70 грн, а відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, то суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків суми сплаченого ним судового збору у розмірі 1331,35 грн., а інші 50% судового збору, що становить 1331,35 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved