Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

ТОВ ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №5491868 від 11.02.2024 у розмірі 39052,80 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №5491868, згідно умов якого відповідач отримала кредит 12000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак відповідач свої договірні зобов`язання не виконала. 25.06.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №5491868 від 11.02.2024. Сума заборгованості відповідача становить 39052,80 грн, з яких: 10800 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 27052,8 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 1200,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 26.05.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №4356) просить частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Кредит Капітал» до [PERSON] та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором заборгованість за тілом кредиту - 10800 грн; заборгованість за процентами в розмірі 1,7% за кожен день -2754 гривень (за період з моменту укладення договору - 11.02.2024 по дату закінчення строку дії договору - 26.02.2024), відповідно до ст.1048 ЦК України. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Посилається на те, що нарахування відстоків є правомірним лише в межах строку дії Договору (по 26.02.2024). Вважає, що відсутні підстави для покладення на неї обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та щодо заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без її участі, позицію викладену у відзиві на позовну заяву підтримує повністю. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Розглянувши справу, суд дослідив докази та встановив такі обставини. 11.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5491868, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12000,00 грн. (п.1.2). Строк кредиту - 105 днів з 11.02.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 26.02.2024 (рекомендована дата платежу) (п.1.3.1). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 26.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.1.3.2). Комісія за надання кредиту становить 1200,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 3060,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 24840,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.30 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3). Процентна ставка фіксована (п.1.6). Кредитні кошти надаються позичальнику 516874*76 (п.2.1). В п.2.3 договору сторони визначили порядок пролонгації договору та пільгового періоду. Згідно довідки ТОВ «Мілоан» №б/н від 14.10.2024, [PERSON] ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор 360060, час відправлення ідентифікатора 2024-02-11 06:12:33 на номер телефону [NUMBER] . В додатку №1 до договору про споживчий кредит №5491868 від 11.02.2024, який є графіком платежів, зазначено дату платежу 26.05.2024 та суму до сплати: кредит 12000,00 грн; комісія за надання кредиту 1200 грн; проценти 27900,00 грн. [PERSON] отримала грошові кошти згідно договору №5491868 у сумі 12000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №122700222 від 11.02.2024. Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором №5491868 від 11.02.2024, заборгованість [PERSON] становить: прострочене тіло 10800,00 грн; прострочені відсотки 27052,80 грн; заборгованість за комісіями 1200,00 грн, всього 39052,80 грн. Станом на 16.04.2025 заборгованість не погашена. ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 25.06.2024 уклали договір про відступлення прав вимоги №107-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає (передає) ТОВ ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Згідно з копією платіжної інструкції №3446 від 25.06.2024 ТОВ ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 1857051,83 грн за відступлення права вимоги згідно з договором №107-МЛ від 25.06.2024. Як вбачається з копії Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 25.06.2024 до Договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25.06.2024, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр Боржників від 25.06.2024, складений за формою згідно з Додатком № 1 до Договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог №107-МЛ від 25.06.2024 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №54918668 від 11.02.2024, позичальником за яким є [PERSON] , сума виданого кредиту 12000,00 грн, залишок по тілу кредиту 10800 грн, залишок по відсотках 27052,80 грн, залишок по комісії 1200 грн. Загальна сума заборгованості 39052,80 грн. В претензії №23691566/3175 від 09.04.2025 позивач повідомив відповідачу про відступлення права вимоги та направив вимогу про сплату боргу в сумі 39052,80 грн. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст.1056-1 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 11.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5491868, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12000 грн. (п.1.2). Строк кредиту - 105 днів з 11.02.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Факт перерахунку коштів в розмірі 12000 грн на виконання кредитного договору підтверджено платіжним дорученням №122700222 від 11.02.2024. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконала, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №5481868 від 11.02.2024 в сумі 10800 грн. - заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується розміру заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) та вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Судом встановлено, що кредитним договором №5491868 від 11.02.2024 передбачено строк кредитування 105 днів (26.05.2024). Починаючи із зазначеної дати (26.05.2024 року) кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Як вбачається із відомості ТзОВ «Мілоан» про щоденні нарахування погашення, за спірним кредитним договором відсотки за користування кредитом нараховувалися поза межами строку дії договору. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 23326,80 грн, тобто нараховані відсотки по 26.05.2024 року в межах строку дії договору. Вирішуючи питання стягнення комісії, суд виходить із такого. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №204/224/21 викладено правові висновки, що оскільки в кредитному договорі не зазначено та не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до розрахунку за обслуговування та управління кредитом нараховувалася комісія в розмірі 1200 грн. Разом із тим, у кредитному договорі не зазначено та не підтверджено належними та допустимими доказами наявності переліку додаткових та супутніх послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням кредиту, які надаються відповідачу за які встановлена комісія за надання та обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частини першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Тому, в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії слід відмовити. Разом із тим, згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). В силу положень ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2023 року у справі №753/20537/18 зазначив, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Оскільки відповідач не спростувала заборгованості по кредиту у розмірі 34126,80 грн, з яких: 10800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 23326,80 грн - прострочена заборгованість за відсотками, які нараховані в межах строку кредитування, а також зважаючи на те, що за договором відступлення прав вимоги від 25.06.2024 №107-МЛ право вимоги за договором про споживчий кредит №5491868 від 11.02.2024, позичальником за яким є [PERSON] , перейшло до ТОВ ФК «Кредит-Капітал», що підтверджується договором факторингу, актом приймання передачі, платіжним дорученням та витягом із реєстру боржників, тому, позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до позовних вимог, ціна позову у справі становила 39052,80 грн, позовні вимоги задоволено частково на суму 34126,80 грн. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 87,39%. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у частці 87,39% - пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 2116,94 грн.

Outcome: partial