Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яким просив стягнути з відповідача на свою користь надміру виплачену суму допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 39000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що відповідач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з 01.07.2022 року. 07.02.2023 року [PERSON] надав особисто до управління заяву та документи для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як особа, у якої житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження та йому щомісячно у період з 01 лютого 2023 року по 29 лютого 2024 року нараховувалась допомога у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до пункту 5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року N 332 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації; у яких житло зруйноване або непридатне для проживання та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації. Разом з тим, Порядком подання інформаційного повідомлення про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2022 року N 380 визначено умови, механізм та процедуру подання інформаційного повідомлення про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації. Його дія поширюється на фізичних та юридичних осіб, об?єкти нерухомого майна яких знищено або пошкоджено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, з 19 лютого 2014 року, а саме на фізичних осіб, які є: власниками відповідного нерухомого майна або замовниками будівництва щодо об?єктів будівництва; членами житлово-будівельних (житлових) кооперативів, які викупили квартиру, інше житлове приміщення кооперативу, але не оформили право власності на нього; особами, які здійснили інвестування та фінансування будівництва об?єктів, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт (зокрема прийнятих в експлуатацію об?єктів, щодо яких не оформлено право власності); спадкоємцями осіб, визначених абзацами другим - четвертим цього підпункту. За результатом перевірки було встановлено, що [PERSON] не є власником житла за адресою: [ADDRESS] , яке зруйноване внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, тому допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у період з 01.02.2023 року по 29.02.2024 року [PERSON] отримав неправомірно. Лист повідомлення про необхідність повернення коштів від 02.05.2025 року № 20.08-17/71-1 було направлено [PERSON] за допомогою VIBER та простим листом за адресою його фактичного проживання. Проте, незважаючи на вищевикладене, на дату подання позовної заяви, вимоги управління не виконанні, заборгованість у розмірі 39000,00 грн. відповідачем Департаменту не повернута, тому позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 29.09.2025 року позовну заяву Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам направлено ухвалу суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. 22.10.2025 року ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси допущено представника відповідача адвоката Гуревича М.Г. до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 22.10.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позовні вимоги не визнався у повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що позивач у позовній заяві посилається на норми Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року N 332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року N 709). В той же час, заяву про надання допомоги відповідачем подано 07.02.2023 року, тож позивач, незважаючи на вказівку у позові про посилання ним на п.5 вказаного Порядку, фактично послався на положення вказаного Порядку в редакції від 11.07.2023 року, тобто тієї редакції, якої не існувало на час виникнення спірних правовідносин. Крім того, станом на день звернення відповідача із заявою про надання допомоги, законодавство не містило таких умов для надання допомоги внутрішньо переміщеній особі, про які зазначає позивач. Також, позивач безпідставно пов?язує наявність права власності на зруйноване житло з правом відповідача на отримання допомоги як внутрішньо переміщеній особі, адже наявності відповідної умови на той час законодавством не вимагалось. До того ж, на день звернення відповідача із заявою про призначення допомоги вказана постанова Кабінету Міністрів України від 26.03.2022 року N 380 взагалі не була прийнята, а тому її положення не могли впливати на спірні правовідносини. За таких обставин представник відповідача вважає, що твердження позивача про те, що відповідач отримав допомогу як внутрішньо переміщена особа безпідставні. Також, представник відповідача вказав, що позивачем було обрано спосіб захисту, передбачений ст.1212 ЦК України, проте, відповідно до правового висновку Верховного Суд, наведеного у постанові від 4.08.2021р. у справі N 185/446/18, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. В даному випадку відповідач при зверненні до позивача із заявою про надання допомоги не вказував, що він є власником пошкодженого/зруйнованого житла, де проживав до звернення до позивача - за адресою: [ADDRESS] . Тобто позивач ще на момент звернення відповідача з указаною заявою вже був обізнаний, що відповідач не є власником вказаного житла, а лише в ньому зареєстрований та проживає. Тим не менш, позивач, маючи такі відомості, прийняв рішення про здійснення виплат допомоги відповідачу, а тому не може в подальшому посилатись на ці ж обставини як на обґрунтування неправомірності отримання відповідачем таких виплат. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215\~ЦК України, вказані кошти не підлягають поверненню. 24.10.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач зазначив, що в редакції від 01.01.2023 року в пункті 3 Порядку N 332 також передбачалось надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження. 17.03.2023 року відповідачу було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам саме як особі, у якої житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження. Також, заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам [PERSON] була подана до Управління 07.02.2023, тобто після прийняття та набрання чинності Постанови N?380. Враховуючи те, що відповідач звернувся до Управління із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам як особа, у якої знищено, пошкоджено майно та не є власником відповідного майна, то права на отримання допомоги у період з 01.02.2023 по 29.02.2024 він не мав. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов, у задоволенні вимог просив відмовити в повному обсязі. Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши представників сторін, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Заявою № 5138-5001829517 від 01.07.2022 року, законний представник відповідача [PERSON] звернулася до УСЗН з заявою про взяття на облік [PERSON] , [INFO] , як дитину до 18 років, на облік внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до довідки № 5138-5001829517 від 01.07.2022 року, позивача взято на облік в управлінні соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як внутрішньо переміщену особа, адреса реєстрації: [ADDRESS] . Згідно повідомлень про пошкоджене або втрачене нерухоме майно 22-07-0000254262-01 від 19.07.2022 року, 23-03-0000357137-01 від 06.03.2023 року, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, житлове приміщення, де мешкала [PERSON] з неповнолітньою дитиною [PERSON] , повністю знищено в результаті ракетного обстрілу, житлово-побутові умови проживання бажають кращого, висновок в доцільнотсі надання допомоги - наявність довідок. Крім того, згідно листа Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 31.10.2022 року, слідчими СВ УСБУ в Одеській області за процесуального прокурорів Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022164330000047 від 07.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 110, ч.3 ст. 110 КК України щодо пошкодження будинку, внаслідок обстрілу в квітні 2022 року, у якому [PERSON] мешкала з неповнолітньою дитиною у с.Красносілка Одеської області. Як вбачається з заяви про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб № 4485 від 01.07.2022 року та рішення про відмову в наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 12.07.2022 року, [PERSON] було відмовлено у отриманні допомоги у зв`язку з тим, що заявниця перемістилася не з зони бойових дій або не зруйноване житло. З довідки переселенця 5105-5003712401 вбачається, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявою 270/3 від 07.02.2023 року позивач звернувся до УСЗН про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Рішенням 58511-20583543-2023-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 17.03.2023 року та повідомленням про надання державної допомоги сім`ям з дітьми від 20.03.2023 року, позивачу призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.02.2023 року. З довідок про отримання (неотримання) допомоги № 20-06-07/2130 від 08.07.2025 року та № 20-06-07/2131 від 08.07.2025 року вбачається, що відповідачу в період з лютого 2023 року по лютий 2024 року сплачено 39000 грн. (3000 грн. щомісяця), як допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, постанова 332. Листом N 20.08-17/71-1 від 02.05.2025 року позивачем було повідомлено [PERSON] , що за результатами перевірки дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей від 25.04.2025 року виявлено, що інформація про житло за адресою: [ADDRESS] , в якому він зареєстрований, в Реєстрі пошкодженого та знищеного майна відсутня. У зв`язку з неправомірністю нарахування йому допомоги на проживання, надмірно сплачені кошти в сумі 39000 грн. рекомендовано внести на рахунок Департаменту. Відповідно до частини 1 статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з позову, представник Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради вказує на те, що допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідач отримав неправомірно, тому, відповідно до ст. 1212 ЦК України, [PERSON] зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуті кошти. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені ст. 1212 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, заяву про надання допомоги відповідачем подано 07.02.2023 року. Рішенням 58511-20583543-2023-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 17.03.2023 року, позивачу призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.02.2023 року. Підстави для призначення вказаної допомоги рішення не містить, лише загальне посилання на постанову КМУ № 332. Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року N 332. Разом з тим, позивач у позовній заяві посилається на норми п.5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року N 332, згідно якого допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: - які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації; - у яких житло зруйноване або непридатне для проживання та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації. Станом на 17.03.2023 року на час прийняття рішення № 58511-20583543-2023-1 про призначення допомоги відповідачу, редакція вищевказаного Порядку не містить зазначених позивачем пунктів, а пунктом 5 визначається відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги. Крім того, позивач у позовній заяві посилається на норми Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року N 332. При цьому, заяву про надання допомоги [PERSON] подав 07.02.2023 року, тобто, на час виникнення спірних правовідносин постанова Кабінету Міністрів України N 380 взагалі не була прийнята, а тому її положення не можуть бути застосовані. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач подав заяву для отримання допомоги саме як особа, у якої житло зруйноване чи непридатне для проживання внаслідок пошкодження. Вказана обставина зазначена в позові та відзиві на позов, проте не стверджена належними доказами, а посилання позивача на нормативні документи не відповідають нормативним актам, які діяли на момент спірних правовідносин. Інших доказів того, що [PERSON] неправомірно отримав допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам позивачем не надано. За таких обставин, твердження позивача про те, що відповідачем безпідставно було набуто грошові кошти, матеріалами справи не доведено, а судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року по справі № 628/1203/19. За приписами статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій ст. 12, ч.1, 5, 6 ст.81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною другою статті 264\~ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Даючи правову оцінку дослідженим судом доказам в цілому, вирішуючи спір з урахуванням принципу диспозитивності цивільного\~судочинства в\~межах заявлених\~вимог, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] отримав допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам без достатньої правової підстави. За таких обставин, вимога позивача про повернення вказаних коштів як безпідставно набутого майна (ст. 1212 ЦК України) без безумовного доведення факту неправомірного набуття відповідачем майна за рахунок позивача, задоволенню не підлягає. Разом з тим, ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Факту недобросовісності відповідача судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Outcome: dismissed