Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

ТОВ "Українські Фінансові Операції" звернувся до суду із позовом до [PERSON] , згідно якого просить стягнути: заборгованість за кредитним договором № 4578826 від 21.04.2024 в розмірі 48700 грн, витрати зі сплати судового збору 2422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначив, що 21.04.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Лінеура Україна", доступ до якої забезпечується черезd-сайт або мобільний застосунок «Credit7», було укладено договір № 4578826 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Лінеура Україна", викладений алгоритм дій фізичних осіб з якими укладається Кредитний договір в електронній формі. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 5000 грн., строк кредиту 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів; процентна ставка 2,50% в день. 25.11.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські Фінансові Операції" було укладено договір факторингу 25/11/2025, згідно з умовами якого позивач отримав права грошової вимоги за Кредитним договором. Станом на дату звернення до суду, до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.11.2024 року № 25/11/2024 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4578826 від 21.04.2024. Таким чином загальна сума заборгованості склала 48 700 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту - 5 000 грн, заборгованості за процентами нараховані первісним кредитором - 23375 грн та заборгованість по нарахованим ТОВ «Українські Фінансові Операції» у розмірі 16375 грн. Ухвалою суду від 06.08.2025 відкрито провадження у справі та за клопотанням позивача, було витребувано від АТ КБ «Приват банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки, а також підтвердження факту зарахування коштів на рахунок відповідача у сумі 5 000 грн. 28.08.2025 до суду, на виконання ухвали, надійшла інформація від АТ КБ «Приват банк», де банк повідомляє що на ім`я відповідача в банку емітовано картку на яку 21.04.2024 здійснено переказ коштів 5000 грн. В судове засідання представник ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" не з`явився, представник позивача подав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи, що відповідач, був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання та з урахуванням клопотання представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 21.04.2024 відповідач уклав з ТОВ "Лінеура Україна" кредитний договір № 4578826, який підписаний електронним підписом позичальника. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав від ТОВ "Лінеура Україна" кредит у сумі 5000 грн на 350 днів з періодичністю сплати процентів кожні 25 днів, зі сплатою відсотків за кожен день 2,5%. Товариство надає кредит у безготівкові формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Дати надання кредиту: 21.04.2024 або 22.04.2024. Згідно із повідомленням №20241219-1342 від 19.12.2024 між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір надання платіжних послуг з переказу коштівв 03012024-1 від 25.11.2024, відповідно зазначеного договору 21.04.2024 01:48:07 успішно було перераховано кошти на суму 5000 грн, маска картки [NUMBER] . 25.11.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські Фінансові Операції", було укладено договір факторингу 25/11/2025, згідно якого позивач прийняв права грошової вимоги строк за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші данні зазначені в реєстрі Боржників, який формується згідно Додатків №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно із актом прийму передачі Реєстру Боржників за договором Факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 3679 Боржників на загальну суму заборгованості 64339984,72 грн. Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача на підставі укладеного договору та вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача заборгованості 5000 грн - тіло кредиту, 27325 грн - сума нарахованих процентів первісним кредитором та 16375 нараховані проценти позивачем, що складає 48700 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 8\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Стаття 8\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування" була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023. Згідно з ч. 5 ст. 94\~Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи зазначене, оскільки самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір № 4578826 було укладено 21.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Тобто, нарахування процентної ставки за спірним кредитним договором слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Виходячи з наведеного, встановлення у кредитному договорі умови щодо процентної ставки у розмірі більшому, ніж 1% в день, не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». Здійснюючи розрахунок заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4578826 укладеним 21.04.2024, суд виходить з такого. 21.04.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4578826, за яким відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5000 грн на 350 днів, зі сплатою відсотків за кожен день 2,50 %. Отже, у період з 21.04.2024 по 05.04.2025 розмір нарахованих процентів, які мала сплачувати позичальник, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн, становив 17 500 грн (5000 х 1% х 350 дні = 17 500). У зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання, всупереч умовам зазначеного договору позики, у нього виникла заборгованість в сумі 22500 грн, з яких: 5000 грн- заборгованість за основною сумою боргу; 17 500 грн - заборгованість за відсотками. Також, позивач ТОВ «Українські фінансові операції» просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України (п. 4 прохальної частини позовної заяви) органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за наведеною позивачем формулою, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Також просить роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При ухваленні рішення суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року, справа № 910/14524/22, провадження № 12-4гс24 щодо застосування приписів частини десятої статті 238 ГПК України частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України. Під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Отже, суд першої інстанції звертає увагу, що в рішенні суду може бути вказано лише щодо нарахування відсотків або пені, а ч. 10 ст. 265 ЦПК України взагалі не передбачено можливість зазначення в рішенні нарахування інфляційних витрат. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24). Однак позивачем вимога про стягнення 3% річних не заявлена, в зв`язку з чим взагалі відсутні підстави зазначення в рішенні суду про нарахування органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду, 3 % річних. Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення процесуального клопотання позивача. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Отже з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості та справедливості, суд вважає, що зазначена представником позивача сума гонорару є неспівмірною зі складністю справи. Так, ця справа є малозначною, розглядалась у спрощеному позовному провадженні, а позовна заява є типовою. За таких обставин, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог: 22500 /48700 х100 = 46,20% або 1119,15 гривні (2422,40 х 26,27%).

Outcome: partial