Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник позивача звернувся адвокат Чернілевська Р.В. від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Тульчинської міської ради, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що [PERSON] з 02.09.2016 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 22.05.2024 у справі №711/3358/24, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, та після подання заяви про розірвання шлюбу неповнолітня донька постійно проживає з батьком [PERSON] , який сумлінно виконує свої батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов життя, навчання та виховання дочки. З квітня 2024 року відповідачка жодного разу не бачилася з дитиною, не відвідувала її за місцем проживання, не цікавилась станом її здоров`я, не приймала участь у її розвитку та формуванні її особистості, тобто остання не приймає абсолютно ніякої участі у житті своєї дитини, у зв`язку з чим, позивач вважає, що в діях відповідачки наявні необхідні ознаки свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав у відповідності до положень п. 2, ч.1 ст. 164 СК України. Крім того, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дочки. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, відомостей про причини неявки суду не надав. Представник позивача адвокат Чернілевська Р.В. в попередньому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання призначене на 20.11.2025 представник позивача не з`явилася, подала клопотання про проведення судового засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом отримання телефонограми, однак остання повідомила про те, що не бажає з`являтись на судові засідання. Також, судом вживались заходи, щодо виклику в судове засідання відповідачки для надання пояснень, а саме, визнавалась явка [PERSON] обов`язковою, відповідно до ухвали суду від 04.07.2025. Крім того, [PERSON] подала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позову та остання не бажає відновлювати відносини з дитиною. Представник Тульчинської міської ради (орган опіки та піклування) Наконечний В.В. в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно [PERSON] , щодо задоволення позовних вимог не заперечував. У судове засідання призначене на 20.11.2025 представник не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.12.2021 Відділом ДРАЦС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. зв. б. 6). Згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2025/006501337 від 18.05.2025, №2025/006905290 від 26.05.2025, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, зв. б. 7). Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 22.05.2024, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8, 9). Згідно акту обстеження умов проживання від 30.05.2025, за адресою [ADDRESS] , обстежено умови проживання дитини [PERSON] та встановлено, що батьком [PERSON] створено всі необхідні умови для комфортного проживання дочки, враховуються інтереси та бажання дитини (а.с. зв. б. 9, 10). Відповідно до копії довідки сімейного лікаря КНП «Тульчинський ЦПМСД», [PERSON] регулярно проходить огляди сімейного лікаря, дитина охайна, доглянута та розвивається відповідно до віку. Дитина приходить з батьком, матір участі у відвідуваннях не бере (а.с. зв. б. 10). Згідно копії довідки ФОП [PERSON] від 26.05.2025, [PERSON] відвідує центр інтенсивного розвитку «SPEAK EASY» з 03.04.2024, батько бере активну участь у вихованні дитини, мати не відвідує дитячий центр з дитиною, при телефонній розмові [PERSON] повідомила, що вихованням дитини займається батько (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 405 від 17.09.2025 (а.с. 74) затверджено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». Згідно висновку виконавчого комітету Тульчинської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету від № 405 від 17.09.2025, виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування Тульчинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 81, 82). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , [INFO] , а тому існують підстави для позбавлення її батьківських прав щодо дитини. В свою чергу, належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з`явилася, особистих пояснень суду не надала, однак, подала заяву, що вона не заперечує щодо задоволення позову. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає з батьком - позивачем у справі, тому аліменти необхідно стягувати на його користь. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідачки, судом враховано інтереси дитини, а також, оскільки відповідачка у судове засідання не з`явилася, нею не надано відомостей про її стан здоров`я та матеріальне становище, відсутність у неї інших утриманців, беручи до уваги дані обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти в заявленому позивачем розмірі - 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 09.06.2025 відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 22). На підставі викладеного,

Outcome: approved