Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» (03057, м. Київ, вул. Гетьмана Вадима, 1, прим. 1028/3, Код ЄДРПОУ: 42014911) заборгованість за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 1409351 від 03.01.2022 року у розмірі 23 580,80 грн.; збитки завдані інфляцією у розмірі 3829,41 грн.; три проценти річних у розмірі 773,03 грн.; Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. покласти на Відповідача. Посилається на те, що 03.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та Позичальником, яким є [PERSON] укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 1409351. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кошти в розмірі 2000 грн. 00 коп. строком на 30 днів із сплатою відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, що нараховувалися від першого дня надання кредиту до закінчення строку, на який надавався кредит. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредиті кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувалися, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 23580 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2000 грн. 00 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками 21580 грн. 80 коп. В зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивачем були застосовані передбачені ст.625 ЦК України штрафні санкції: були нараховані інфляційні втрати в розмірі 3829 грн. 41 коп. та три проценти річних в розмірі 773 грн. 03 коп.. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача судові витрати, що складають із витрат на професійну правничу допомогу (5000 грн. 00 коп.) та судового збору (2422 грн. 40 коп.). Ухвалою судді у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволення позову просив відмовити. 01 жовтня 2025 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладеному в нього. Відповідь на відзив представником позивача до суду не подано. Справу судом\~розглянуто у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~згідно з\~вимогами статтями\~274-279 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідно них визначив правовідносини, що склалися між сторонами. Судом встановлено наступне. До позовної заяви представником позивача додано копію Анкети Позичальника /а.с. 52/; копію Довідки щодо ідентифікації Позичальника в системі ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» /а.с. 36/; копію Договору № 1409351 від 03 січня 2022 року щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту./а.с.43-50/ На підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача представником позивача подано підтвердження ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів /а.с.42/; копію Договору про надання фінансових послуг з переказу коштів № ПГ -19 від 04 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та ТОВ «ПрофітГід». /а.с.66-77/ Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1409351 від 03 січня 2022 року, складеного позивачем, заборгованість за Кредитним договором № 1409351 від 03 січня 2022 року, станом на 31 травня 2025 року складає 23580 грн. 80 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 2000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 21580 грн. 00 коп. /а.с. 11-35,51/ Також представником позивача до позову додано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 1409351 від 03 січня 2022 року із зазначенням щоденних нарахувань платежів за даним договором. Із вищезазначеного розрахунку вбачається, що позивачем були нараховані відсотки за період із 04 травня 2022 року по 31 травня 2025 року на загальну суму 23580 грн. 80 коп. Із поданого представником позивача розрахунку /а.с. 39-41/ вбачається, що позивачем були нараховані інфляційні втрати за період із 01 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року в розмірі 3829 грн. 41 коп., три проценти річних за період із 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2025 року в розмірі 773 грн. 03 коп. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подані наступні докази: копію Договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02 червня 2025 року /а.с.58-63/; копію Додаткової угоди № 2 від 24 червня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02 червня 2025 року /а.с.54-57/; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000117 від 12 березня 2018 року /а.с.78/; копію Акту прийому-передачі наданих послуг № 96 від 24 червня 2025 року /а.с.84/; копію платіжної інструкції № 176 від 26 червня 2025 року /а.с.53/; копію довіреності від 17 жовтня 2024 року /а.с.9/ Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було. Відповідно до статей\~11,\~13,\~14 Цивільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено\~ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 та ч.2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу статей\~626,\~628\~цього\~Кодексу\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2\~ст. 642 ЦК України\~якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2\~ст. 76 ЦПК України\~ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Згідно з ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 вересня 2020 року, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно п.63 вищезазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Відповідно до п.46 вищезазначеного Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, первинними бухгалтерськими документами, які можуть підтвердити факт перерахування коштів на картковий (поточний) рахунок фізичної особи можуть бути платіжна інструкція та виписка з особового рахунку клієнта. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На підтвердження надання грошових коштів згідно договору Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів без дати та номера, яке видане директором ТОВ «ПРОФІТГІД» про те, що ТОВ «ПРОФІТГІД» підтверджує, що в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-19 від 04.01.2021 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПРОФІТГІД» було здійснено успішний переказ грошових коштів від ТОВ «Арагон» в сумі 2000 грн. на номер платіжної картки [NUMBER] 03.01.2022 року, номер транзакції 34123-75870-88374, призначення платежу видача кредиту по Договору № 1409351, такий документ не містить ні печатки з підписом, ні електронного підпису особи, яка його видала, тому суд не бере до уваги вищевказаний документ, оскільки такий не є первинним обліковим в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами та не є належними доказами на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу за Кредитним договором № 1409351 від 03 січня 2022 року в розмірі 2000 грн. 00 коп. В матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач користувався кредитними коштами на власний розсуд. Наданий позивачем розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а тому інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та, що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики. Крім того, слід зазначити наступне. Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із позовної заяви та доданого до неї розрахунку, в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором позивачем були нараховані інфляційні втрати за період із 01 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року в розмірі 3829 грн. 41 коп., три проценти річних за період із 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2025 року в розмірі 773 грн. 03 коп. Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Наступними указами Президента України воєнний стан на території України неодноразово продовжувався. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає неправомірним нарахування ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» штрафних санкцій за Кредитним договором № 1409351 від 03 січня 2022 року. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.» Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема факту перерахування на рахунок [PERSON] коштів за Кредитним договором № 1409351 від 03 січня 2022 року. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представником позивача до суду подано заяву про застосування строку позовної давності./а.с.114-116/ Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року по справі №755/13805/16-ц (пункт 53 постанови), перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Враховуючи відмову у задоволенні позову через його необґрунтованість, суд не застосовує строки позовної давності. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed