Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» забезпечує природним газом будинок [ADDRESS] , власником якого є відповідач. Позивач зазначив, що в період з жовтня 2021 по липень 2025 включно по об`єкту за адресою: [ADDRESS] , було спожито природний газ на загальну суму 45\~00,13 гривень. Чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Відповідач у добровільному порядку плату за спожитий природний газ у повному обсязі не вносить. З огляду на те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі, то останній зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість за спожитий природний газ. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 45 00,13 грн. та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалою суду від 10.09.2025 року було відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 13). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 05.09.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12) 10.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідачці надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалу суду про відкриття провадження від 10.09.202 відповідачка отримала особисто 26.09.2025. 10.10.2025 року представник позивачки адвокат Пиреу Є.П. ознайомилась з матеріалами справи. 10.10.2025 року від представника відповідачки адвоката Пиреу Є.П. надійшов відзив, згідно якого відповідачка та її представник з позовними вимогами не згодні в повному обсязі з наступних підстав. Так, позивач зазначає, що [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] та має заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.10.2021 року по 31.07.2025 року. Однак, згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі 3674, вона стала власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] лише з 06.12.2022 року, що підтверджується копією Витягу з актуальної інформації про нерухомість, наданої самим позивачем. Тобто [PERSON] ніяк не могла бути споживачем природного газу за цією адресою з 01.10.2021 року по 06.12.2022 року. На її адресу приходив рахунок за спожитий природний газ за березень 2024 року у розмірі 32\~580,00 грн., але на прізвище [PERSON] , яку вона не знає. Правилами Постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 р. (далі Правила), та ст. ст. 6, 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуг, передбачено, що Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Згідно Висновку ВСУ по справі № 6-2951цс15 (Постанова від 20.04.2016 р.) «….. споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.» Так, згідно до Акту обстеження вузла обліку газу від 30.09.2025 року, складеного представником AT «Одесагаз» за адресою: м. Ізмаїл, вул. Героїв Крут № 3 відносно споживача [PERSON] , за вказаною адресою природного газу немає, наявне лише пічне опалення та електрична плита. Отже, оскільки [PERSON] не являється користувачем та споживачем послуги, що надає ТОВ Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна»,відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», то і не є боржником. Тобто, не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою позивачем подане позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості та судових витрат є необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази відповідно дост.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачці на праві власності належить 1/2 частка будинок [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. (а.с.9) Згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі 3674, відповідачка [PERSON] стала власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] лише з 06.12.2022 року. (а.с.25-27) Згідно Акту обстеження вузла обліку газу від 30.09.2025 року, складеного представником АТ «Одесагаз» за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Героїв Крут, буд. 3, природного газу немає, наявне лише пічне опалення та електрична плита. (а.с.29) Отже [PERSON] не являється користувачем та споживачем послуг, що надає ТОВ «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», крім того відповідачка не підписувала заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами правовідносин, зокрема, доказів заборгованості відповідачкою за надані послуги позивачем, матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої останнім заборгованості за спожитий природний газ. Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі № 917/1307/18, а також в постанові від 23.10.2019 по справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною, отже стандарт доведення - це достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності у відповідачки [PERSON] заборгованості за спожитий газ в сумі 45\~000,13 грн. Отже, надані суду позивачем докази не підтверджують суму заборгованості відповідача перед позивачем. Суд зазначає, що позивачем не надано суду інформації та доказів, що відповідачка дійсно є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] та користується послугами ТОВ «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ». В той же час відповідачка заперечує наявність в неї заборгованості, вказуючи на безпідставність заявленої до неї позовної вимоги. З долучених до матеріалів справи відповідачкою [PERSON] копії Акта обстеження вузла обліку газу від 30.09.2025 року, складеного представником АТ «Одесагаз» вбачається, що за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Героїв Крута, буд. 3 природного газу немає, пічне опалення, електроплита. Таким чином відповідачкою доведено факт, того що вона не користується послугами ТОВ «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ». Оцінивши у сукупності наведені вище докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі. Таким чином, відповідачкою та її представником адвокатом Пиреу Е.П. доведено факт відсутності в неї заборгованості за спожитий природний газ у розмірі, заявленому позивачем, відтак відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в сумі 45\~000,13 грн. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не стягуються і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed