Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

у квітні 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТЦЕНТР», з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 11.10.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір № 5192341. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4500.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1687.5 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Договір передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Сторонами кредитного договору узгоджено, що Позичальник відповідає перед Кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення Позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості, Кредитодавець має право, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, якщо такі складались), нарахувати проценти за стандартною ставкою, визначеною цим договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. Також сторонами Договору узгоджено, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Усі платежі за Договором повинні здійснюватися Позичальником шляхом переказу коштів Товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором. Звертають увагу, що укладаючи Договір Позичальник підтвердив, що вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення Заяви, є повною, актуальною та достовірною. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Щодо права вимоги заборгованості за договором ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до відповідача. 26.01.2022 було укладено договір № 26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5192341. 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5192341. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 5192341. Щодо розміру заборгованості за договором, що підлягає стягненню та правових підстав стягнення заборгованості за договором. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №5192341 від 11.10.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 25798.18 грн., з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 4365.00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 20983.18 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн. - Заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн. - Заборгованість за комісіями - 450.00 грн. - Інфляційні збитки - 0.00 грн. - Нараховані 3% річних - 0.00 грн. З врахуванням наведеного просили стягнути з боржника яким є: [PERSON] на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором № 5192341 від 11.10.2021 у розмірі 25798.18 грн. 01 травня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справи 02 травня 2025 року. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на запити надійшла до суду 03 червня 2025 року. У період з 02 червня 2025 року по 18 червня 2025 року суддя перебувала у відпустці, тому питання про відкриття провадження не вирішувалось. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 10 вересня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву який обґрунтований наступним. 11 жовтня 2021 між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит № 5192341, за умовами якого ТОВ "МІЛОАН" зобов`язався на умовах, визначених цим договором, надати кошти в сумі, визначеній в п. 1.2 договору про споживчий кредит, а відповідач зобов`язалась повернути ТОВ "МІЛОАН" кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за період строку користування кредитом з 10.10.2021 року до 10.11.2021 року. Сума кредиту становить 4500 грн., комісія за надання кредиту становить 450 грн. Строк кредитування визначається загальним строком на 30 днів. Проценти за користування кредитом протягом строку кредитування відповідно до п. 1.5.2 становлять 1687,50грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування кредитом протягом цього періоду. Також в договорі зазначена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складала 2137,50 грн. Пролонгацій строку кредитування по договору про споживчий кредит №5192341 не було. Відповідно до п.1.7 тип процентної ставки за цим договором є фіксований. Також до справи додані Договір Факторингу №26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року та Договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023 року, відповідно до яких передавалося право вимоги до неї. Як вбачається із доданих до справи розрахунків заборгованості борг в сумі 25798,18грн. складається із основної суми неповерненого кредиту 4365,00грн, комісії 450,00грн., заборгованості за відсотками з 11.10.2021 року по 10.11.2021 року за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування згідно п.1.5.2 в сумі 1687,50грн., заборгованість за відсотками з 11.11.2021 року по 25.01.2022року за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом 12966,43грн. та заборгованість за відсотками у розмірі за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом з 26.01.2022 року по 23.02.2022 року в сумі 6329,25грн. Таким чином, суми відсотків в розмірі 19295,68грн (12966,43 + 6329,25) донараховані позивачем вже після строку кредитування по договору та мають ознаки фінансових санкцій за прострочення повернення кредиту. Це підтвердив і сам позичальник, який припинив нараховувати 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після 24.02.2022 року відповідно до закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" Згідно по п 2.2.3 договору про споживчий кредит №5192341 «…Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.». А згідно до п 7.1 договору про споживчий кредит №5192341 «… Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.» Оскільки повідомлення про припинення даного договору відповідач не отримувала, цей договір вважається діючим. Відповідно закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX6 внесені такі зміни до п.6 розділу IV «Прикінцеві перехідні положення» закону України Про споживче кредитування: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Таким чином, відповідно до діючого законодавства та п.п. 1.2, 1.5 договору про споживчий кредит №5192341 від 10.11.2021 року сума боргу повинна бути нарахована в такому розмірі: основна сума кредиту, відповідно до п.1.2, 4365,00грн., проценти за користування кредитом відповідно до п.1.5.2, 1637,50грн., комісія, відповідно до п.1.5.1, 450,00грн. Всього загальна сума боргу повинна становити 6452,50 грн. Слід зазначити що у переписці з позивачем, яку додає до відзиву, у відповідача вимагали 28747,25грн. боргу, а у позовній заяві вказана сума 25798,18грн., тому це вказує на маніпуляцію та шахрайство позивача. Позивачем не наведено фактів та не долучено до позовної заяви доказів вжиття заходів досудового врегулювання заборгованості за договором про споживчий кредит №5192341 від 10.11.2021 року, окрім надсилання відповідачу на електронну адресу листа від 10 березня 2023 року, який додає до відзиву, в якому не було вказаного ні самого договору про споживчий кредит №5192341 від 10.11.2021 року, ні розрахунку суми боргової вимоги. Позивачем також не доведено факт направлення досудової вимоги, і в справі відсутні докази вручення вимоги, повернення її як неотриманої. Також електронний кабінет позичальника не працював. Таким чином позивачем не дотримано процедури досудового врегулювання спору відповідно до статті 175 Цивільного процесуального кодексу України. Зазначає, що відповідач не відмовлялась сплатити суму боргу відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до ст. 25 закону України «Про споживче кредитування»: «Вимоги щодо взаємодії із споживачами та іншими особами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) …2) надсилання текстових, голосових та інших повідомлень через засоби телекомунікації, у тому числі без залучення працівника кредитодавця, нового кредитора або колекторської компанії, шляхом використання програмного забезпечення або технологій; Крім того в договорі про споживчий кредит №5192341 від 10.11.2021 року зазначено: «Вирішення спорів. 8.1. Всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. 8.2. Якщо Сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством України.» Не повідомивши відповідача про свої вимоги в порядку досудового врегулювання спору, позивач у позовній заяві вимагає відшкодувати понесені витрати у зв`язку з пред`явленням даного позову на надання правової допомоги ФОП [PERSON] в сумі 13000,00грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн. Відповідач заперечує щодо такого відшкодування з таких підстав: Позивач не надав достатніх доказів оплати послуг ФОП [PERSON] в розмірі 13000,00грн., адже в позовній заяві зазначено що це понесені витрати а не витрати, які позивач очікує понести. Для підтвердження таких обставин потрібно було надати документи, які свідчать про оплату винагороди ФОП [PERSON] за надання правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку: або копія чи оригінал платіжного банківського доручення, або копія чи оригінал фіскального касового чеку про готівкову оплату, оскільки фізична особа-суб`єкт підприємницької діяльності зобов`язана проводити готівкові розрахунки тільки через реєстратори розрахункових операцій. Оскільки до позовної заяви додана тільки копія платіжного доручення на оплату судового збору в сумі 2422.40 грн., але відсутній оригінал чи копія платіжного банківського доручення про оплату ФОП [PERSON] за правову допомогу або фіскальний касовий чек про готівкову оплату, які можуть достовірно підтвердити такі витрати, відповідач погоджується частково відшкодувати оплату судового збору. З врахуванням наведеного просила врахувати доводи відповідача, наведені у відзиві та встановити суму стягнення з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за Договором № 5192341 від 11.10.2021 у розмірі 6452,50грн. Задовольнити частково стягнення з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 193,80 грн. Відмовити в повному обсязі в стягненні з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесених витрат на правову допомогу у розмірі 13000.00 грн. 18 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив яка обґрунтована наступним. По-перше: Відповідач не заперечує факт укладання договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами. Договір було укладено згідно з п.3.ч.1. ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». До підписання договору позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі паспорт споживчого кредиту та розміщена інформація на сайті товариства. Крім того, зважаючи на дистанційний порядок укладення договору, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами які він сам обрав та прийняття зваженого рішення. При цьому зазначає, що ІКС Товариства не дозволяє перейти до наступного кроку у випадку невиконання умов попереднього. Тому позичальник мав ознайомитися послідовно з договором, паспортом кредиту та правилами, які містять всі істотні умови, передбачені законодавством та погоджені сторонами договору. Звертають увагу сторони відповідача та суду, що у 5 розділі Договору про споживчий кредит міститься застереження наступного змісту: Позичальник підтверджує, що до укладання Договору уважно ознайомився з текстом Кредитного договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України. Дане застереження засвідчене особистим електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором, що беззаперечно підтверджує факт ознайомлення відповідача з усіма умовами та Правилами отримання та користування кредитними коштами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована або прямою нормою закону (нікчемний правочин), або рішенням суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин). У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до практики Верховного Суду можна зробити висновок, що зобов`язання щодо направлення вимоги про повернення коштів передбачено для врегулювання спорів щодо дострокового повернення коштів за договором. Норми цивільного законодавства передбачають, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, практикою Верховного Суду було зазначено про те, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з повернення кредиту. Враховуючи те, що обов`язки боржника за договором про споживчий кредит у добровільному порядку не були виконані на час ухвалення судового рішення, були наявні всі підстави для стягнення заборгованості. Крім того, в позовній заяві було зазначено: «На виконання п.6-п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України повідомляю, що: - заходи досудового врегулювання спору між сторонами не вживалися, так як, обов`язковий порядок проведення досудового врегулювання в даній категорії справ відповідно до чинного законодавства України та Кредитного договору не передбачено. По-друге: Щодо розрахунку заборгованості До позовної заяви надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до визначеного пункту кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал». В постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №464/4985/15 викладено такий правовий висновок: «Твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] не надала». У Постанові Верховного Суду по справі №234/3840/15 від 07.06.2023 року було визначено, що «незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору про споживчий кредит, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку у відповідності до всіх погоджених умов!. Таким чином, відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, а саме: відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» вбачається нарахування відсотків відповідно до п. 1.5.2 та нарахування відсотків відповідно до п.1.6 у розмірі 5,00% (з урахуванням п.2.3.1.1 та п. 2.3.1.2 договору на підставі проведеної та погодженої сторонами пролонгації). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 наведено висновок про застосування норм права, суть якого полягає у тому, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Окрім вказаного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року справа №910/4518/16, зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 11.10.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір № 5192341. Підписуючи Договір позики сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору у разі належного та неналежного виконання зобов`язань Позичальником. Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1 - п.1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною в п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п.1.6 Договору, в сумі на та умовах визначених в п.2.3 Договору. В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2023 року по справі №199/7014/20 Велика Палата Верховного Суду чітко роз`яснила, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України. Окрім того, правові висновки щодо застосування відповідної норми права вже викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Тобто, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підсумовуючи вищевикладене, із врахуванням п. 4,2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок позивача на підставі погоджених умов договору, в тому числі про пролонгацію строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається період нарахування процентів за відсотковою ставкою відповідно до п. 1.5.2 Договору, в подальшому у зв`язку із частковою сплатою за договором було пролонговано дію строку кредитування за ініціативою Позичальника, відповідно до умов Договору п. 2.3.1.1 та відповідно до вимог п. 2.2.1 сплачено комісію за пролонгацію. Проте, в подальшому нарахування процентів було продовжено на підставі п. 1.6 та п. 2.3.1.2 Договору, тобто відбулася пролонгація на стандартних умовах, оскільки сплат від Позичальника не надходило. Відповідачем було зазначено, що невірно зазначена сума заборгованості по тілу кредиту, проте вказані посилання є необґрунтованими та незрозумілими. Відповідно до умов договору, сума кредиту 4500,00 грн. Відповідна сума зазначені і в розрахунку заборгованості. Всі проведені сплати відображені в розрахунку заборгованості, проте у зв`язку із порушенням строків сплати процентів за договорами, заборгованість в повному обсязі не була погашена відповідачем, тому вказані посилання представника відповідача є безпідставними. 3 дати відступлення Прав Вимоги Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у Боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів фінансових послуг. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована Відповідачем. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та строку нарахування процентів. Всі інші доводи представника відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Додатково зазначають, що ТОВ «Коллект Центр» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до Боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного Договору відступлення прав вимоги. Також, відповідач посилається на застосування норм ЗУ «Про споживче кредитування», з цього приводу слід зазначити: Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію. Закон "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних. ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказані норми застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. До підписання договорів позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договорів, в тому числі розміщена інформація на сайті товариства, Крім того, зважаючи на вільний порядок укладення договорів, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами, які він сам обрав та прийняття зваженого рішення. Позичальник засвідчив факт належного ознайомлення з умовами Договорів, в тому числі підписавши Договір, в якому визначені розмір та порядок нарахування відсотків. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Таким чином, посилання відповідача на несправедливі умови договору є безпідставними та суперечливими. З огляду на вищевикладене, оскільки фінансова установа, правонаступником якої за договором факторингу та відступлення прав вимоги є позивач, виконала всі передбачені кредитним договором умови щодо надання відповідачу кредитних коштів, а останній, за укладеним договором вказані грошові кошти отримав, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договору не виконав, хоча таку можливість мав, але без поважних причин цього не зробив, можна дійти до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі. По-третє: Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Слід звернути увагу, що позовна заява, на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, містить попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи у суді в тому числі і 9 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості їх вартості, до позовної заяви було надано достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. Відповідно до укладеного Договору АО «Лігал Ассістанс» прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги ТОВ «Лігал Ассістанс» на підставі окремих звернень, оформлених у формі заявок на надання юридичної допомоги, а ТОВ «Коллект Центр» - оплачувати надані правові послуги, вартість яких узгоджується у окремих заявках на надання юридичної допомоги. Відповідно п. 4.2. Договору - сторонами узгоджено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зобов`язується оплатити надані АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надані послуги. Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, наголошують, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а Відповідач не вправі втручатися в ці правовідносини. А тому, в разі неврахування судом умов договору про надання правової допомоги, щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не при тримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. У пунктах 127- 134, 141- 144, 146, 168, 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21 сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 Цивільного кодексу України, статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини» (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Крім того, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження представника Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. П.4 ч.3 ст. 141 ЦПК України визначено, що «При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися». Відповідачем ніяких активних дій та звернень до позивача (первісного кредитодавця) з приводу мирного врегулювання спору (проведення реструктуризації боргу, проведення акту звірки) так і не було здійснено. Відтак, витрати позивача на правничу допомогу були неминучими та є обґрунтованими. Звертають особливу увагу, що спір виник внаслідок протиправної поведінки Відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Виходячи з чого, та з урахуванням норм чинного законодавства України відсутні будь-які підстави щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу на користь Позивача. З врахуванням наведеного просили позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. 24 вересня 2025 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив які обґрунтовані наступним. Відповідно до ч.1 ст. 180 ЦПК України, відповідач заперечує та вважає необґрунтованими мотиви та пояснення позивача з огляду на таке: 1. Позивач не з`ясував, що відповідач ніяким чином не ставить під сумнів текст договору про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021 року, а вказує у своєму відзиві на те, що сам позивач не виконав норми кредитного договору в частині досудового врегулювання. Так, згідно п.3.1 договору про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021 року «3.1. Кредитодавець зобов`язаний: Дотримуватись вимог законодавства щодо взаємодії з Позичальником при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), зокрема на вимогу Позичальника, його близьких осіб, представника, спадкоємця, поручителя або майнового поручителя. Кредитодавець зобов`язаний протягом семи робочих днів після першої взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості (якщо інший строк не встановлено законом) надати документи, що підтверджують інформацію, зазначену у пункті 4 частини другої статті 25 Закону «Про споживче кредитування», шляхом розміщення в особистому кабінеті (якщо документи вимагаються Позичальником), направлення на електронну поштову скриньку, за допомогою месенджерів, мобільних застосунків, особистого вручення, направлення на поштову адресу, іншими наявними каналами зв`язку/засобами комунікації». Але позивач не додав до позовної заяви доказів про надання достовірної інформації мені щодо заборгованості по кредиту протягом періоду з 26 січня 2021 року, коли було укладено договір Факторингу №26-01/2022-83 про передачу кредитного боргу іншому кредитору, до цього часу. До того ж у кредитора не працював особистий кабінет боржника, де можна було б отримати інформацію щодо боргового зобов`язання, реквізитів нового кредитора, і т.д. Це підтверджується в доданій до відзиву переписці з кредитором. Тому просить визнати доводи позивача щодо визнання заборгованості по договору про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021 року необґрунтованими і безпідставними, оскільки відповідач не заперечує про правомірність правочину. 2. Позивач не з`ясував, що відповідач ніяким чином не ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості згідно умов договору про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021 року, а вказує у своєму відзиві на складову цієї нарахованої суми заборгованості відповідно до умов договору. Борг в сумі 25798,18грн. складається із основної суми неповерненого кредиту 4365,00 грн, комісії 450,00грн., заборгованості за відсотками з 11.10.2021 року по 10.11.2021 року за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування згідно п.1.5.2 в сумі 1687,50грн., заборгованість за відсотками з 11.11.2021року року по 25.01.2022року за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом 12966,43грн та заборгованість за відсотками у розмірі за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом з 26.01.2022 року по 23.02.2022 року в сумі 6329,25грн. А відповідно до закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX6 щодо внесення змін до п.6 розділу IV «Прикінцеві перехідні положення» закону України «Про споживче кредитування», нарахований борг у сумі 12966,43грн. та 6329,25грн. повинен бути списаний кредитором, оскільки «неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем», про що позивач у відповіді на відзив не заперечує. Висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, щодо застосування норм права були прийняті до ухвалення вище вказаного закону, тому вони базуються на тлумаченні існуючих на той момент норм прав. Висновок не може стосуватися застосування закону і не може бути обов`язковим для його тлумачення, оскільки закону України від 22.11.2023 року № 3498-IX, ще не існувало на той час. Тому просить визнати доводи позивача щодо розрахунку заборгованості необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки остання визнає свої боргові зобов`язання тільки у відповідності до діючого законодавства. Позивач вказав у своїй позовній заяві, що просить відшкодувати «понесені витрати на правову допомогу» в розмірі 13 000,00грн., Однак у відповіді на відзив заявляє що це тільки попередня сума судових витрат. Згідно ч.4 137 статті Цивільного процесуального кодексу України: «4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.» У Постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що «ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи». З огляду на додані до позовної заяви докази понесених витрат на правову допомогу, не можна стверджувати про їх дійсність та розумність розміру. До позовної заяви не додано жодного платіжного документу про такі витрати і вказана сума витрат на правничу допомогу є не співмірною зі складністю справи та розміром стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021 року, оскільки розмір витрат на правничу допомогу 13 000,00 грн трикратно перевищує боргове зобов`язання, яке стягується в сумі 4 365,00 грн. Тому просила визнати доводи позивача про відшкодування правничих витрат у розмірі 13 000,00 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З врахуванням наведеного просила відхилити вимоги позивача та врахувати доводи відповідача, наведені у запереченні на відповідь на відзив, і встановити суму стягнення з відповідача заборгованості на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором № 5192341 від 11.10.2021 у розмірі основної суми кредиту у розмірі 4365,00 грн та відсотків за користування кредитом у розмірі 1687,50грн, всього 6452,50грн. 29 вересня 2025 року від представника позивача надійшли пояснення які обґрунтовані наступним. З приводу інформації від кредитів щодо суми боргу. Насамперед, відповідачка не заперечує укладення Договору про споживчий кредит № 5192341, тобто, умови поверенння кредитних коштів, сплата відсотків, сплата відсотків на підставі п. 4.2 такого Договору достовірно були відомі відповідачці. Окрім того, як вбачається із месенджеру, до відповідачки було доведено суму боргу, проте, остання із-за проблем із роботою не могла погасити заборгованість, незважаючи на те, що кредитор ішов на поступки відповідачці та запропоновував закрити кредит із значною знижкою. Також, відповідачка була обізнана про відступлення права грошової вимоги на ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр». Тобто, позиція відповідачки зводиться до того, що заборгованість нею не погашувалась, так як вона не знала суми боргу є недоречною та спростовується матеріалами справи. З приводу посилання на ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX6. З даного приводу звертають увагу насамперед на те, що такими змінами «Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Як вбачається із розрахунку боргу та позовної заяви, жодних донарахувань пені, штрафу не було нараховано, нарахування проводилось виключно відсотків. З приводу нарахованих відсотків. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова Договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У встановлений строк кредитування відповідач не повернув кошти, а тому, зобов`язаний нести наслідки невиконання зобов`язанням, передбачені п. 4.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто, ТОВ «Коллект Центр» згідне із тим, що відсотки можуть бути нараховані за кредитним договором в межах строку кредитування. Проте, в їх випадку, відсотки нараховувались за п. 4.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто за іншого розміру процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору в строк до 23.02.2022 у зв`язку із обмеженнями встановленими п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. З приводу витрат на правничу допомогу позивача. Договірні відносини між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ФОП [PERSON] за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, наголошують, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а Відповідач не вправі втручатися в ці правовідносини. А тому, в разі неврахування умов договору про надання правової допомоги, щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не при тримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. З врахуванням наведеного просили позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. 20 жовтня 2025 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив які обґрунтовані наступним. Відповідно до ч.1 ст. 180 ЦПК України, відповідач заперечує щодо розміру стягнення кредитної заборгованості та вважає необґрунтованими мотиви та пояснення позивача з огляду на таке: Щодо нарахування фінансових санкцій за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. 21 грудня 2023 року Президентом України підписано Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» . Законом передбачені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, щодо звільнення від відповідальності за прострочення виконання кредитних зобов`язань. Згідно роз`яснення Національного банку України №14-004/12907 від 19.02.2024 року, яке додається до заперечення - «у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом № 3498-IX, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення…. Водночас встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» На час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Однак законом від 15.03.2022 № 2120-IX внесено зміни до Цивільного Кодексу України, а також до закону № 1734-VIII від 15.11.2016 Про споживче кредитування, які передбачають, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Таким чином, громадяни не несуть відповідальність перед фінансовою (кредитною) установою, якщо прострочать зобов`язання за кредитом: - у випадку прострочення зобов`язань за кредитом не буде нараховано штрафні санкції, зокрема штраф, пеня та інші платежі, які вказані у кредитному договорі; - кредитор не має права підіймати процентну ставку за користування кредитом у випадку невиконання зобов`язань. За винятком, коли договір передбачає встановлення змінюваної процентної ставки; всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню. Як вбачається із доданих до позовної заяви позивача розрахунків, борг в сумі 25798,18грн. складається із основної суми неповерненого кредиту 4365,00грн, комісії 450,00грн., заборгованості за відсотками згідно п.1.5.2 в сумі 1687,50грн з 11.10.2021 року по 10.11.2021 року за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Оскільки кредит надавався строком на 30 днів з 11.10.2021 (строк кредитування) відповідно до п. 1.3 договору про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021року, то починаючи з 11.11.2021 року позичальник нараховує збільшені відсотки за непогашення кредитних зобов`язань, а саме: відсотки за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом з 11.11.2021 року по 25.01.2022 року в сумі 12966,43грн та відсотки за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом з 26.01.2022 року по 23.02.2022 року в сумі 6329,25грн. А починаючи з 24 лютого 2022 року позичальник припинив нараховувати відсотки за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до закону від 15.03.2022 № 2120-IX, тим самим підтвердивши, що таке нарахування є фінансовою санкцією за прострочення виконання зобов`язання відповідачем. Тому, відповідно до закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» така нарахована заборгованість за договором про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021року, у сумі 19295,68 підлягає списанню. Щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу. Позивач вказав у своїй позовній заяві, що просить відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. Слід зазначити, що позивач у своєму поясненні щодо відшкодування витрат на правничу допомогу посилається на пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) відповідно до якої суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Посилаючись на дану постанову позивач не надав до позовної заяви належних доказів, які б достовірно свідчили чи були фактично понесені витрати на правничу допомогу, не зазначив та не додав платіжні документи про повну або часткову оплату за послуги правничої допомоги, і також не зазначив, що витрати на правову допомогу є очікувані і вартість таких послуг ще не сплачена. Також необхідно додати, що позивач не вжив жодного заходу для досудового врегулювання погашення заборгованості протягом трьох років, та надіслав повідомлення про наявність боргу вже після того як була подана позовна заява до суду. Крім того, звертає увагу що для стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №5192341 від 10.10.2021 року не було необхідності звертатися із позовною заявою до суду, оскільки відповідач не заперечувала про необхідність оплати кредитного боргу відповідно до законодавства. Таким чином, необхідність залучення сторонньої правової допомоги є сумнівною та безпідставною. З врахуванням наведеного відхилити вимоги позивача та врахувати доводи і встановити суму стягнення з відповідача заборгованості на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором № 5192341 від 11.10.2021 у розмірі основної суми кредиту у розмірі 4365,00грн та відсотків за користування кредитом у розмірі 1687,50грн, всього 6452,50грн. 30 жовтня 2025 року до суду від представника позивача надійшли пояснення у справі які обґрунтовані наступним. Щодо посилання на ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX6, роз`яснення Національного банку України №14-004/12907 від 19.02.2024 року, то повідомляють суд та відповідача, що жодних нарахувань штрафних санкцій, штрафів, пені по відношенню до відповідача жодним із кредиторів не було здійснено. З даного приводу звертають увагу насамперед на те, що такими змінами «Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Як вбачається із розрахунку боргу та позовної заяви, жодних донарахувань пені, штрафу не було нараховано, нарахування проводилось виключно відсотків. Більш того, нарахування відсотків проведено виключно до 23.02.2022. Згідно п. 4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова Договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Підсумовуючи вищевикладене, із врахуванням п. 4,2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок кредитора. Вказане узгоджується з висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16. Підсумовуючи вищезазначене, у встановлений строк кредитування відповідач не повернув кошти, а тому, зобов`язаний нести наслідки невиконання зобов`язанням, передбачені п. 4.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто, ТОВ «Коллект Центр» згідне із тим, що відсотки можуть бути нараховані за кредитним договором в межах строку кредитування. Проте, в їх випадку, відсотки нараховувались за п. 4.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто за іншого розміру процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору в строк до 23.02.2022 у зв`язку із обмеженнями встановленими п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. З приводу витрат на правничу допомогу позивача повідомляють наступне. Що стосується доказів оплати за Договором, то слід зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Відповідно п. 4.2. Договору № 02-09/2024-8 від 02.09.2024 - сторонами узгоджено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зобов`язується оплатити надані ФОП [PERSON] послуги після надання Виконавцем Клієнту відповідного рахунку для оплати. Тобто, із врахуванням позиції Верховного Суду та п. 4.2 Договору, витрати на правову допомогу позивача будуть оплачені після позивачу відповідного рахунку та підлягають стягненню до фактичної оплати таких послуг. Тобто, всі без виключення необхідні докази на підтвердження понесених витрат були надані позивачем із позовом, протилежного представником відповідача не доведено. Окрім того, договірні відносини між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ФОП [PERSON] за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, наголошують, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а Відповідач не вправі втручатися в ці правовідносини. А тому, в разі неврахування умов договору про надання правової допомоги, щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не при тримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. З врахуванням наведеного просили позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Судом встановлено, що 11 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит № 5192341. Відповідно до вказаного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4 500 грн. 00 коп.; кредит надається строком на 30 днів з 11.10.2021 року; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 10.11.2021 року; комісія за надання кредиту: 450,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом - 1 687,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (а.с. 41 - 49). Зі змісту паспорта споживчого кредиту вбачається, що сума кредиту становить 4 500 грн. 00 коп.; строк кредитування: 30 днів; мета отримання: задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; процентна ставка: 1,25 відсотків за кожен день користування кредитом; стандартна процентна ставка: 5,00 % за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки: фіксована (а.с. 94 - 95). Згідно квитанції №1789888743 від 11 жовтня 2021 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок № [NUMBER] кошти згідно договору №5192341 у розмірі 4 500,00 грн. (а.с. 108). На підтвердження укладення договору позивачем надано довідку про ідентифікацію в якій ТОВ «МІЛОАН» направив [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор R20030 на номер телефону [NUMBER] . (а.с. 107). Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан», заборгованість відповідача за кредитним договором №5192341 станом на 12 січня 2022 року складає 19 468,93 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 365,00 грн., заборгованість по процентам - 14 653,93 грн., заборгованість по комісії - 450,00 грн. (а.с. 13 - 15). 26 січня 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 5192341 від 11 жовтня 2021 року, що уклали ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] (а.с. 18 - 27). Згідно з Витягом з Реєстру боржників, поданим до матеріалів справи, за договором факторингу №26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року у відповідача наявна загальна заборгованість у розмірі 19 468,93 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 365,00 грн., заборгованість по процентам - 14 653,93 грн., заборгованість по комісії - 450,00 грн. (а.с. 51). Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість відповідача за кредитним договором №5192341 станом на 10 березня 2023 року складає 25 798,18 грн. з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 4 365,00 грн., заборгованість за відстоками станом на дату відступлення права вимоги - 14 653,93 грн., заборгованість по комісії - 450,00 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору - 6 329,25 грн. (а.с. 16). Відповідно до договору № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в тому числі за договором про споживчий кредит № 5192341 від 11 жовтня 2021 року, що уклали ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] (а.с. 52 - 63). Згідно витягу з реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01, про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, у відповідача наявна заборгованість за договором про споживчий кредит № 5192341 від 11 жовтня 2021 року у розмірі 25 798,18 грн. (а.с. 81). Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином судом встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором № 5192341 від 11 жовтня 2021 року виконало та надало в розпорядження відповідача грошові кошти в сумі 4 500,00 грн. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 5192341 від 11 жовтня 2021 року не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 19 468,93 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 365,00 грн., заборгованість по процентам - 14 653,93 грн., заборгованість по комісії - 450,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по вказаному договору і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за Кредитним договором № 5192341 від 11 жовтня 2021 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН» - з 12.01.2022 року по 10.03.2023 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк (протягом 30 днів). Відповідно до пункту 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит № 5192341 від 11 жовтня 2021 року, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за вказаний період за користування позикою є безпідставними та задоволенню не підлягають. Зокрема, вимоги позивача щодо стягнення процентів за Кредитним договором № 5192341 від 11 жовтня 2021 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», - за період з 12 січня 2022 року по 10 березня 2023 року є такими, що подані поза межами строку дії зазначеного договору, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню проценти за кредитним договором № 5192341 від 11 жовтня 2021 року за період з 11 жовтня 2021 року по 12 січня 2021 року в розмірі - 19 468,93 грн. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаних кредитних договорів належним чином не виконував, то суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 5192341 від 11 жовтня 2021 року у розмірі 19 468,93 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 365,00 грн., заборгованість по процентам - 14 653,93 грн., заборгованість по комісії - 450,00 грн. Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 828,09 грн., виходячи з розрахунку: 19 468,93 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 25 798,18 грн. (розмір заявлених позовних вимог). Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. Так, позивачем на підтвердження понесених витрат, надано договір про надання правничої допомоги № 02-09/2024-8 від 02.09.2024 року, тарифи на послуги фізичної особи - підприємця [PERSON] (а.с. 90 - 91), заявку про надання юридичної допомоги №33 від 01.03.2025 року (а.с. 92), витяг з акту №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року (а.с. 93). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 13 000 грн. 00 коп. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, розгляд справи відбувався в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір до 5 000 грн. 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 773,31 грн., виходячи з розрахунку: 19 468,93 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 5 000,00 грн. (сума витрат на професійну правничу допомогу з врахуванням зменшення) / 25 798,18 грн. (розмір заявлених позовних вимог). Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial