Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

16.06.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , в якому позивач просить суд: - Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14305909) на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Старобільськ Луганської області, реєстраційний номер облікової картки платників податку [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 3 000,27 грн. (Три тисячі гривен 27 коп.). - Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Старобільськ Луганської області, реєстраційний номер облікової картки платників податку [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 2465,75 грн. (Дві тисячі чотириста шістдесят п`ять гривен 75 коп.); - Визнати припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитною Угодою № SAVDNWFCOOO40120056 від 16.01.2018 року укладеної з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) кредитна картка універсальна № [NUMBER] рахунок № [NUMBER] на суму 26 051,69 грн. (Двадцять шість тисяч п`ятдесят одна гривня 69 коп.). Припинити нарахування АТ КБ "Приватбанк" відсотків з 04 березня 2025 року за картковим рахунком № [NUMBER] , який належить [PERSON] , та зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" списати відсотки за картковим рахунком № [NUMBER] нараховані з 04.03.2025. - Стягнути з АКЦІОНЕРНООГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК " (ідентифікаційний код юридичної особи 14282829) на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Старобільськ Луганської області, реєстраційний номер облікової картки платників податку [NUMBER] , грошові кошти, які були неправомірно списані в розмірі 1335,35 грн (Одна тисяча триста тридцять п`ять гривні 35 коп.). - Визнати припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 200328684680 з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК " (ідентифікаційний код юридичної особи 14282829) Картка [NUMBER] рахунок № [NUMBER] на суму 27 055,39 грн. (Двадцять сім тисяч п`ятдесят п`ять гривен 39 коп.). Припинити нарахування АТ «ПУМБ» відсотків з 04 березня 2025 року за картковим рахунком № [NUMBER] , який належить [PERSON] , та зобов`язати АТ «ПУМБ» списати відсотки за картковим рахунком № [NUMBER] нараховані з 04.03.2025. - Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14282829) повернути кошти у розмірі 24 000,00 грн., які надійшли на рахунок [NUMBER] картка [NUMBER] , на рахунок, з якого відбулось надходження. - Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14282829) надати повідомлення до Українського бюро кредитних історій про скасування передчасно внесеного запису від 10.06.2025 про несплачені платежі згідно договору № 200328684680. Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що 04 березня 2025 року приблизно о 19 год. 23 хв., перебуваючи в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, отримала повідомлення з особистого кабінету мобільного додатку «Приват24» про те, що з картки універсальної проведено списання коштів. Після отримання повідомлення з особистого кабінету позивачу одразу надійшов телефонний дзвінок з невідомого номеру, особа представилась службою безпеки Приват банку та просила підтвердити платіж, на що я відповідала відмовою та просила заблокувати банківські картки після чого зв`язок перервався. Відразу зателефонувала за номером, який зазначений на карті Приватбанку (3700) з метою заблокувати банківські рахунки, однак з`єднання не відбулось. В подальшому зробила спробу увійти до мережі інтернет з телефона, щоб дізнатись гарячу лінію Приват банку для заблокування банківських рахунків, знову надійшов дзвінок, і співрозмовником знову став чоловік, що телефонував одразу після зняття коштів з рахунку. Таким чином, вказує позивач, що була введена в оману щодо намірів співрозмовника. Отже, той самий працівник служби безпеки Приватбанку сказав, що заявка прийнята, банківські картки в процесі блокування та перевипуску (особистий кабінет Приват 24 містив 1 картку універсальну, 1 картку для виплат, 2 картки юніора, картка Відповідача 2, картка Відповідача 3). Жодних запитань щодо персональних даних або даних карток не було, так наша розмова тривала близько 10-15 хвилин і раптово перервалась, після чого телефон вимкнувся. Після чого налаштування телефону скинуто до заводських налаштувань. Телефон не містив жодного застосунку, була порожня галерея, книга контактів, історія дзвінків, історія смс тощо. Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду, з метою відновлення порушених прав та обов`язків. Ухвалою суду від 25.06.2025 у справі відкрито провадження та визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.. 25.07.2025 до суду надійшов відзив Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 31.07.2025 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив у справі, у яких позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. 27.08.2025 провадження у справі № 757/28538/25-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Акціонерного товариства «Райффайзен банк», про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити дії в частині вимог до Акціонерного товариства «Райффайзен банк» - закрито. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення вимог позову заперечував, просить відмовити. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та враховуючи доводи відповідача, які викладені у відзиві, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач вказує, що 04 березня 2025 року приблизно о 19 год. 23 хв., перебуваючи в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, я отримала повідомлення з особистого кабінету мобільного додатку «Приват24» про те, що з картки універсальної проведено списання коштів. Після отримання повідомлення з особистого кабінету позивачу одразу надійшов телефонний дзвінок з невідомого номеру, особа представилась службою безпеки Приват банку та просила підтвердити платіж, на що відповідала відмовою та просила заблокувати банківські картки після чого зв`язок перервався. Відразу зателефонувала за номером, який зазначений на карті Приватбанку (3700) з метою заблокувати банківські рахунки, однак з`єднання не відбулось. В подальшому зробила спробу увійти до мережі інтернет з телефона, щоб дізнатись гарячу лінію Приват банку для заблокування банківських рахунків, знову надійшов дзвінок, і співрозмовником знову став чоловік, що телефонував одразу після зняття коштів з рахунку. Таким чином, вказує позивач, що була введена в оману щодо намірів співрозмовника. Отже, той самий працівник служби безпеки Приватбанку сказав, що заявка прийнята, банківські картки в процесі блокування та перевипуску (особистий кабінет Приват 24 містив 1 картку універсальну, 1 картку для виплат, 2 картки юніора, картка Відповідача 2, картка Відповідача 3). Жодних запитань щодо персональних даних або даних карток не було, так наша розмова тривала близько 10-15 хвилин і раптово перервалась, після чого телефон вимкнувся. Після чого налаштування телефону скинуто до заводських налаштувань. 06.03.2025 позивач звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Відділу поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області за адресою: вулиця Балукова, 22, Вишневе, Київська область, 08132. 07.03.2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12025111380000172 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 190 ч. 4 КК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Так, вбачається з позовної заяви, що 05.03.2025 позивач дізналася, що 04.03.2025 з кредитних карток банків АТ КБ "ПРИВАТБАНК", АТ "ПУМБ" і АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" було без відома позивача перераховано неналежним отримувачам: 1) з катки універсальна АТ КБ "ПРИВАТБАНК"- 32 429,22 грн (з яких 32 023,19 грн. кошти кредитного ліміту, 406,03 грн. власні кошти): - 3 788,52 грн. в тому числі сума комісії 98,52 грн.; - 3 800,70 грн. в тому числі сума комісії 110,70 грн.; - 24 840,00 грн. в тому числі сума комісії 840,00 грн. 2) з кредитної картки АТ "ПУМБ" - 27 055,39 грн. коштів кредитного ліміту: - 25 474,74 грн. в тому числі сума комісії 974,74 грн.; - 1580,65 грн. в тому числі сума комісії 60,65 грн.; 3) на картку АТ "ПУМБ" - 24 000,00 грн. 4) з картки АТ "ПУМБ" - 23 000,00 грн., 5) з картки АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" 3 027 грн. власних коштів. Відповідач вказує, що всі авторизації в Приват24 04.03.2025 були здійснені з правильним введенням логіну та паролю [PERSON] з подальшим підтвердженням активних сесій на мобільному пристрої з встановленим фінансовим номером [NUMBER]. Крім того представник відповідача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначає, що спірні транзакції супроводжувались автентифікацією позивача з її мобільного пристрою, а також супроводжувались повідомленнями банку на її фінансовий номер [NUMBER]. Вказаний номер телефону був визначений [PERSON] як фінансовий починаючи з дати укладення договору, тобто з 04.07.2014 і не змінювався ні напередодні, ні в день здійснення спірних переказів. При цьому, перехід за фішинговим посиланням, яке було надіслане на телефон позивачки третіми особами, виконання їх вказівок для успішної реєстрації за таким посиланням, схвалення всіх операцій в Приват24 підтверджено особисто донькою [PERSON] в телефонній розмові з оператором служби підтримки клієнтів банку 3700. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Так, відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною першою, третьою статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України). Згідно зі статтею 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Більш того, правовідносини, які склалися між сторонами діють у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами, які регулюються не лише ЦК України, а й Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», які діяли на момент виникнення спірних правовідносин та якою затверджено Порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. Особливості форми укладення договору про використання електронного платіжного засобу та здійснення операцій з їх використанням урегульовані саме Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка діяла до 01.08.2022 року. Відповідно до п. 7 вказаної Постанови № 705 встановлено, що Договір укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір може укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), розміщеної у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Тобто, між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України свідчить про вчинення двостороннього договору та схвалення його сторонами. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад, електронний. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року по справі № 753/10779/16-ц: «…. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину». Таким чином, можна дійти до цілком логічного та правомірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо відкриття, ведення та обслуговування карткового рахунку, його функціонування та користування електронними платіжними засобами, що не заперечується сторонами. Так, в Постанові Верховного Суду у справі №522/22780/15-ц від 09.07.2019 р. зазначено «саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення». Відповідно до ч. 1 статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Згідно п. 54 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Ініціатор в свою чергу це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач (п.21 Закону України «Про платіжні послуги»). Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом, зокрема:"... 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи" (стаття 41 Закону України «Про платіжні послуги»). В свою чергу, платіжний інструмент визначається законодавцем як персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції (аб.63 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»). Платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою (аб.65 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»). Відповідно до п. 11 цього ж Положення №164, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом. Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. (ч.8 статті 38 ЗУ "Про платіжні послуги"). Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки (аб.56 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»). Платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг (аб. 23 ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164. Відповідно до п. 136 Положення №164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень». Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведеного переказу позивачем, здійсненого з належною авторизацією. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними. 3 огляду на викладене, підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні. Саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Враховуючи вищевказані норми права, а також умови договору, клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України, саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач надав суду належні і допустимі докази на спростування доводів позивачки, довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed