Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

ТОВ "Юніт\~капітал"\~через свого\~представника -\~адвоката Тараненка\~А.\~І.\~звернулося до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~в сумі\~70\~593,96\~грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 232355797 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua,\~ознайомився із\~правилами надання\~грошових коштів\~у позику,\~які єневід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно заявив про бажання отримання коштів подавши відповідну заявку, в якій указав свої персональні дані. [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV82FJ5. 01.04.2021 увів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відразу після вчинених відповідачем вказаних дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20\~740,00 грн на його банківську карту № [NUMBER] . 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, строком до 28 листопада 2019 року, строк дії якого після неодноразового укладення додаткових угод, сторони продовжили. Відповідно право вимоги за кредитним договором № 232355797 від 01.04.2021 перейшло до ТОВ ««Таліон плюс» за реєстром прав вимоги № 135 від 25.05.2021. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» був укладений договір факторингу № 05/0820-01. Право вимоги за кредитним договором № 232355797 від 01.04.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за реєстром прав вимоги № 11 від 31.08.2023. 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» був укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 232355797 від 01.04.2021 за реєстром прав вимоги № б/н від 04.06.2025. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. На час звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 70 593,96 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 20\~740,00 грн та заборгованості з несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 49 853,96 грн. Посилаючись на наявність у правонаступника права вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Юніт капітал» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 593,96 грн та понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.07.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачеві встановлений строк для подання відзиву. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.09.2025 позов задоволений. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Юніт капітал" заборгованість за договором кредитної лінії № 232355797 від 01.04.2021 в сумі 20\~740,00 грн, заборгованість за відсотками в сумі 49 853,96 грн, а всього 70\~593,96 грн, а також витрати на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі\~7 000,00 грн,\~а всього\~9 422,40 грн. За заявою представниці відповідача адвоката Киричук Г. М. ухвалою суду від 27.10.2025 заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.09.2025, постановлене у цивільній справі за позовом ТОВ "Юніт капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У визначений судом день та час судового розгляду учасники не з`явилися. Представник позивача адвокат Тараненко А. І. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Крім того, представниця позивача за посадою Хлопкова М. С. надала суду додаткові пояснення у справі, якими проти доводів відповідача та його представниці заперечувала та просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представниця адвокат Киричук Г. М., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомили. Неявка учасників за наведених обставин не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, доводи та заперечення сторін, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд ураховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Під час розгляду справи судом установлено, що 01.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, шляхом заповнення анкети-заяви укладений договір кредитної лінії № 232355797 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV82FJ5. Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 20 740,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 1.3., п. 1.7. кредитного договору первісний кредитор надав відповідачеві кредит у національній валюті у розмірі 20 740,00 грн строком на 21 день за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,39 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом на строк, встановлений в п. 1.2. договору, за базовою процентною ставкою в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.4.3. договору), а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктом 1.7. договору сторони узгодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: п. 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми боргу кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний місяць, але не більше ніж на календарних 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду; п. 1.7.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 2,30\~% на день від суми кредиту за кожний день користування ним (а.с. 23-28). Відразу після укладення договору 01.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило грошовий переказ грошових коштів у сумі 20 740,00 грн на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , що підтверджується наданою АТ КБ "Приватбанк" на виконання ухвали суду випискою за договором № б/н за період з 01.04.2021 до 06.04.2021 (а.с. 196), отже первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти у визначеному договором порядку виконав у повному обсязі. Усупереч умов договору № 232355797 від 01.04.2021 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 70 593,96 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 20\~740,00 грн та заборгованості з несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 49 853,96 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 232355797 від 01.04.2021 (а.с. 75-99). Відповідно право вимоги за кредитним договором № 232355797 від 01.04.2021 перейшло до ТОВ ««Таліон плюс» за реєстром прав вимоги № 135 від 25.05.2021 (а.с. 100-102). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» був укладений договір факторингу № 05/0820-01. Право вимоги за кредитним договором № 232355797 від 01.04.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за реєстром прав вимоги № 10 від 31.07.2023 (а.с. 105-115, 116-118). 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» був укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 232355797 від 01.04.2021 за реєстром прав вимоги № б/н від 04.06.2025 (а.с. 121-133). Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Перевіряючи позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 232355797 від 01.04.2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, суд погоджується із розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 49 853,96 грн, що обґрунтовується таким. При укладенні кредитного договору сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК\~України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору кредитної лінії № 232355797 від 01.04.2021, зокрема п. 1.3., п. 1.7. кредитного договору первісний кредитор надав відповідачеві кредит у національній валюті у розмірі 20 740,00 грн строком на 21 день за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,39 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом на строк, встановлений в п. 1.2. договору, за базовою процентною ставкою в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.4.3. договору), а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У п. 1.7. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: п. 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми боргу кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний місяць, але не більше ніж на календарних 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду; п. 1.7.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 2,30 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним. З урахуванням того, що після закінчення дисконтного періоду відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, жодних погашень заборгованості за тілом кредиту не проводив, що стало підставою для нарахування йому відсотків за кредитом протягом 21 дня за базовою процентною ставкою 1,70 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним, протягом наступних 89 днів за ставкою 2,30 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором (а.с. 143-146) узгоджуються з проведеними судом розрахунками (20 740,00 грн х 1,70 %/день х 21 день = 7\~404,18 грн; 20 740,00 грн х 2,30 %/день х 89 днів = 42 454,78 грн; 7 404,18 грн + 42 454,78 грн = 49\~858,96 грн - 05,00 грн=49 853,96 грн). Відтак, суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитом нараховані відповідно до умов укладеного договору, які були погоджені сторонами, та підлягають стягненню з відповідача. Надані відповідачем та його представницею заперечення суд оцінює критично з огляду на таке. Зокрема, твердження у частині, що нараховані відсотки за користування кредитом не співмірні із тілом кредиту та істотно його перевищують суд не приймає до уваги, оскільки наданими доказами суду підтверджено, що саме такі істотні умови кредитування були узгоджені сторонами під час укладення договору, жодних змін умов договору ні первісний кредитор, ні нові кредитори не здійснювали. Відповідно за таких обставин суд виходить із презумпції правомірності правочину. Також суд не погоджується із доводами відповідача та його представниці щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування, визначеного сторонами тривалістю у 21 день. Оскільки умовами договору сторони визначили, що у випадку не повернення протягом визначеного строку кредитор має право продовжувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами протягом додаткового строку, який не може перевищувати 90 днів. І таким умовам суд надав належну оцінку під час підрахунку розміру заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Проте до спірних правовідносин зазначена норма не підлягає застосуванню, оскільки стаття 8 зазначеного Закону була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, відповідно на момент виникнення спірних правовідносин та проведення нарахування процентів за користування кредитними коштами такої норми не існувало. Необхідність сповіщення про відступлення права вимоги на користь нового кредитора хоча і вимагається чинним законодавством, проте не впливає на чинність такого відступлення та наявний обсяг права вимоги нового кредитира. За виключенням випадків, коли після відступлення права вимоги боржник, який не був повідомлений про заміну сторони у зобов`язанні, продовжував проводив розрахунки із первісним кредитором. Проте, відповідачем та його представницею судуне були надані докази розрахунків із первісним кредитором після відступлення права вимоги, що могло б впливати на загальний розмір майнових вимог до [PERSON] . Відповідно за встановлених судом обставин це не має жодного відношення до правовідносин сторін спору. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Проте така норма до спірних правовідносин не підлягає застосуванню, оскільки відсотки за користування кредитними коштами [PERSON] були нараховані за період з 01.04.2021 до 20.07.2021 (а. с. 143-146). У свою чергу [PERSON] , відповідно до поданої заяви та доказів, з 2023 року перебуває на службі в органах поліції та з 03.11.2024 виконує бойові завдання у складі поліцейського спецпідрозділу КОРД. Тобто нарахування процентів за користування кредитними коштами проведено кредитором до запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку із військовою агресією московії, та до моменту початку служби відповідача в органах Національної поліції. За таких обставин усі наведені відповідачем та його представницею доводи на обґрунтування наявних заперечень щодо заявленого позову суд відкидає як необґрунтовані. Ураховуючи, що відповідачем не надані докази повернення кредитних коштів, отриманих ним на підставі договору кредитної лінії № 232355797 від 01.04.2021, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту в сумі 20 740,00 грн та заборгованість зі сплати процентів в сумі 49 853,96 грн, а всього 70 593,96 грн. Під час розгляду питання про розподіл судових витрат суд ураховує таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, наявні підстави для розподілу судових витрат сторін зі сплати судового збору, відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України шляхом їх покладення на відповідача. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд керуються такими нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витратина професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 вказаної статті). На підтвердження наявності витрат позивача на правничу допомогу, їх реальності та розміру, суду надані договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 з додатком, додаткова угода № 25770558240 від 05.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025, відповідно до якого загальна вартість правничої допомоги становить 7\~000,00 грн. Представниця відповідача просила суд відмовити у відшкодування зазначених витрат у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість таких витрат з боку позивача та можливістю його звернення до суду із використанням наявних у штатному розписі юристів. Із такими доводами представниці адвокат Киричук Г. М. суд не може погодитися, оскільки вони є необґрунтованими і будь-яка особа має право звернення і отримання професійної правничої допомоги. Натомість наявні заперечення сторони відповідача щодо визначеного розміру правничої допомоги суд ураховує як підставу для зменшення їх розміру, оскільки на переконання суду сплачений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію співмірності зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому вважає за доцільне зменшити витрати позивача на правничу допомогу до 5\~000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved