Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Адвокат Хижняк В.Ю. діючи в інтересах [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому вказала, що позивачка із відповідачем перебувають з 11.08.2001 року у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №40. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивачка, за останній час перебування у шлюбі стосунки між ними не склалися. Сумісний побут подружжю вести не виходить, хоча між ними збереглися почуття поваги, оскільки у них є спільні діти. На даний час кожен із подружжя живе своїми особистими інтересами, відсутнє сімейне життя, шлюбних стосунків сторони не підтримують та спільне господарство ними не ведеться, тобто фактично сім`я припинила своє існування. Тож, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 11.08.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №40. Ухвалою суду від 31.10.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.30). Копію ухвали суду від 31.10.2025 року та позовну заяву з додатками представник відповідача, адвокат Живага О.В., отримав 11.11.2025 року в приміщенні суду, про що свідчить власноручний підпис на супровідному листі суду (а.с.31). 12.11.2025 року від представника відповідача, адвоката Живаги О.В., надійшов відзив, в якому останній зазначив, що відповідач [PERSON] не заперечує викладених у позові обставин та повністю визнає той факт, що сімейні відносини вже тривалий час не підтримуються, сім`я розпалася, а укладений шлюб фактично перестав існувати. З огляду на зазначене, відповідач не заперечив проти задоволення позовних вимог (а.с.34). Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 11.08.2001 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом реєстрації актів громадянського стану Макарівського районного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб, актовий запис №40; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11.08.2001 року (а.с.22). У подружжя є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.01.2009 року (а.с.23), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.05.2016 року (а.с.24). Як вказала позивачка, а відповідач визнав, що за останній час перебування у шлюбі стосунки між ними не склалися. Сумісний побут подружжю вести не виходить, хоча між ними збереглися почуття поваги, оскільки у них є спільні діти. На даний час кожен із подружжя живе своїми особистими інтересами, відсутнє сімейне життя, шлюбних стосунків сторони не підтримують та спільне господарство ними не ведеться, тобто фактично сім`я припинила своє існування. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. Щодо розподілу судових витрат. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивачки. При цьому решту 605,60 грн, згідно із ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачці з бюджету, оскільки відповідач визнав позов. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved