Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення. За заявою позивача позовну вимогу про стягнення аліментів залишено без розгляду. В обґрунтування позову посилався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним та він турбується про них та займається їх вихованням, навчанням, дозвіллям. Оскільки відповідачка самоусунулась від участі у житті дітей, пояснивши це тим, що не може належним чином піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Внаслідок чого діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні та самостійному вихованні. Вказував, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідне йому для підтвердження його статусу «одинокого батька» та надасть йому можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, змінити місце проживання без документальної згоди матері та реалізувати своє право на першочергове отримання житла. Враховуючи викладене з посиланням на норми процесуального права просив встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей. В судове засідання позивач не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не прибула. Від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та проти поданого позову не заперечувала. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували з 16.09.2007 року у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.03.2015 року. За час перебування у шлюбі та після його розірвання у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Давньою О.І. договору від 26.07.2025 року, батьки досягли згоди, щодо місця проживання дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Письмовими поясненням [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що діти проживають з батьком який самостійно її виховує та забезпечує усім необхідним. Згідно поданого позову встановлення даного факту необхідне позивачу для підтвердження його статусу «одинокого батька» та надасть йому можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, змінити місце проживання без документальної згоди матері та реалізувати своє право на першочергове отримання житла. Таким чином факт проживання дітей з батьком, утримання та самостійного вихованням батьком дітей повністю підтверджується наданими доказами. Крім того зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дітей, що у свою чергу також підтверджує факт проживання дітей з батьком, здійснення ним самостійного виховання неповнолітніх дітей та їх перебування на повному утриманні батька. Враховуючи викладене суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дітей вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved