Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 2835506066/173258 від 26.11.2019 укладеним з [PERSON] . 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 2835506066/173258 від 26.11.2019 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 3500.00 гривень; дата надання кредиту: 26.11.2019 року; строк кредиту :30 днів; валюта кредиту: UAH; відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8874.25 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3500.00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5374.25 грн. Відповідач не виконала свого зобов`язання за вище наказним кредитним договором. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором від 31.05.2021\~року,\~яка становить\~8874,25 грн. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 28.08.2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просили справу розглянути у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та позов не підлягає задоволенню. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме підтвердження укладення позивачем та нею договору надання грошових коштів у позику, погодження умов позики та надання коштів у позику. Надані позивачем роздруківки не містять доказів того, що, нібито, укладення договору відбувалось в порядку, визначеному чинним законодавством. Перевірити підписання оспорюваного кредитного договору кредитодавцем та нею неможливо. У доданому до позову договорі надання грошових коштів у позику, на який посилається позивач як на підставу виникнення у [PERSON] зобов`язань перед ТОВ «ГОУФІНГОУ» відсутній її підпис, а зазначення у договорі про те, що міститься електронний підпис не відповідає дійсності, а тому вищезгаданий договір не має юридичної сили. На підтвердження укладення договору позивачем надано копію договору надання грошових коштів у позику №2835506066/173258 від 26.11.2019 р. з Додатком №1, довідка про ідентифікацію та інформаційна довідка - підтвердження щодо здіи?снення переказу грошових коштів» видана ТОВ ПрофітГід проте, позивач не надав доказів письмової згоди Позичальника. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ГОУФІНГОУ» свої зобов?язання за Договором No 2835506066/173258 виконав та надав позичальнику грошові кошти в обумовленому Договором розмірі. А надане в якості доказів інформаційна довідка (ПІДТВЕРДЖЕННЯ) щодо здійснення переказу грошових коштів видана ТОВ «ПрофітГід» не є і не може бути підтвердження платежу в розумінні статті 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та ст. 78 ЦПК України. . В тому числі, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів. З долученої інформаційної довідки щодо здійснення переказу грошових коштів виданої ТОВ «ПрофітГід», в якій зазначено, що 26.11.2019 р. перераховано 3500 грн. на картку 5168-75xx-xxxx-5348, неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснену операцію. Така роздруківка не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки такий документ не містять повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів саме на мій картковий рахунок, бо не відповідає статті 19 Закону України «Про системи та переказ коштів в Україні» та статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», частина 2 статті 78 ЦПК України. Звертає увагу суду, що з вищезазначеної інформаційної довідки (ПІДТВЕРДЖЕННЯ щодо здійснення переказу грошових коштів) слідує, що грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника - ТОВ «ПрофітГід». Також, у наданому позивачем кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися третьою особою, яка не виступає стороною за договором надання грошових коштів у позику. Крім того, не надано доказів договірних відносин між товариствами кредитодавцями та ТОВ «ПрофітГід» на перерахунок коштів мені-відповідачу за спірними кредитним договором. Отже, вищезазначена роздруківка не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між нею та первинним кредитором правовідносин з кредитування та отримання кредитних коштів. Відповідно позивачем не надано належних доказів перерахування кредиту первинним кредитором відповідачу, зокрема, позивачем не було надано жодного первинного документу, або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, платіжного доручення, платіжних вимог-доручень, розрахункового чеку, платіжних вимог, меморіального ордера чи іншого документу, який би підтверджував, що відповідачу було перераховано грошові кошти в розмірі, передбаченому договором кредиту та позики, а вона, відповідно, ці кошти отримала. Позивач посилається у якості доказів наявності заборгованості на витяги з реєстрів боржників, отримані під час відступлення права вимоги та розрахунки боргу. Однак такі реєстри та розрахунки, самі собою, не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено цей витяг. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій, так як не дає можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт надання коштів за кредитним договором. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Надані позивачем витяги з реєстрів боржників та інформаційна довідка про перерахування коштів не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаними кредитними договорами. Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із частиною 2\~статті 1046 Цивільного кодексу України\~встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 631 ЦКУ Договір набирає чинності з моменту його укладення. Отже, можна зробити висновок, що позивач не довів обставину набрання чинності кредитним договором, а відповідно і зобов`язання за таким договором виконуватися не можуть, оскільки не виконані обов`язки банку. Враховуючи наведене, позивач не довів належними доказами ні факту виникнення кредитних правовідносин, ні факту передачі мені кредитних коштів, що саме по собі виключає можливість вимагати стягнення будь-якої заборгованості. Однак, навіть у разі гіпотетичного існування таких правовідносин, позов підлягає відхиленню також і з підстав спливу строку позовної давності. Позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно до кредитного договору №2835506066/173258 від 26.11.2019 року (далі Кредитний договір або Договір), нібито укладеного між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , позикодавець надав кредит у сумі 3 500 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Пунктом 1.2 Договору визначено, що кредит надається строком на 19 днів, тобто до 14.12.2019 року включно. Отже, перебіг позовної давності розпочався з 15.12.2019 року (наступного дня після спливу строку виконання зобов`язання) і завершився 15.12.2022 року. Водночас, позовна заява у цій справі подана лише у серпні 2025 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки, у тому числі й щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю один рік. Відповідно до статті\~253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею\~261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина\~перша\~статті\~261 ЦК України). А за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п?ята цієї статті). Оскільки у договорі встановлюються окремі зобов?язання, які деталізують обов?язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов?язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов?язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини\~другої\~статті\~1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею\~1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Звертає увагу суду, що позивачем не надано докази пролонгації договору, підписання нових угод, які могли б поновити перебіг позовної давності. Таким чином, з урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Жодних доказів, які б свідчили про переривання чи поновлення строку позовної давності, позивачем не подано, тому вимоги у будь-якому випадку не підлягають задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без їх участі. 13.11.2025 року позивач направив додаткові пояснення у справі де зазначив що, 26.11.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОУФІНГОУ» (далі Первісний кредитор, ТОВ «ГОУФІНГОУ») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2835506066/173258. Щодо підтвердження факту укладення кредитного договору, перерахування кредитних коштів та нарахування відсотків, зазначене вже було відображено у заяві про виконання ухвали суду від 06.10.2025 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12.03.2020 р. до 22.05.2020 р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 30.03.2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04.09.2025 року набув чинності закон 4434-IX про відновлення перебігу строків позовної давності. Таким чином, з перехідних положень Цивільного кодексу виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строків позовної давності. У зв`язку з цим, перебіг позовної давності у період з 02.04.2020 року по 30.06.2023 року було зупинено у зв`язку із запровадженням карантину. Починаючи з 24.02.2022 року і до 04.09.2025, перебіг строку позовної давності зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Відтак, перебіг позовної давності з 02.04.2020 року і на момент подання позову до суду був зупинений: спочатку у зв`язку із запровадженням карантину, а з 24.02.2022 року у зв`язку з введенням воєнного стану, та просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 2835506066/173258 від 26.11.2019 укладеним з [PERSON] . 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 2835506066/173258 від 26.11.2019 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 3500.00 гривень; дата надання кредиту: 26.11.2019 року; строк кредиту :30 днів; валюта кредиту: UAH; відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8874.25 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3500.00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5374.25 грн. Всупереч умовам кредитного договору 2835506066/173258 від 26.11.2019 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно дост.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальника повернення кредиту та процентів за користування кредитом. З урахуванням вищенаведено суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитними договором в сумі 8874,25 грн. Заперечення відповідачки проти позовних вимог з посиланням на не укладеність договору та відсутність доказів перерахування позики відповідачу є неспроможними, оскільки спростовуються доданими до справи доказами, а саме копією договору, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, довідкою первісного кредитора, листом ТОВ «Профгід» про зарахування коштів. Вказані докази свідчать, що договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~та\~Закону України «Про електронну комерцію»\~прирівнюється до письмової форми. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Доказів виконання зобов`язань за договором відповідачкою не надано. Що стосується строків позовної давності, суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Разом з цим, відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності позивачем не були пропущені, а тому суд не вбачає правових підстав для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України). Нормами ч.ч.2, 3, 4\~статті 137 ЦПК України\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії договору про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, погодили надання позивачу юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості. При розгляді питання щодо розміру витрат на правову допомогу які підлягають стягненню в даній справі, суд враховує, що було подано позовну заяву в якій окремим пунктом зазначено про проведення розгляду у відсутність представника позивача. Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial