Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 28 вересня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2025 року у справі № 361/1122/25 розірвано. За період шлюбу, а саме 25 жовтня 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 64,3 кв.м., житловою площа 41,9 кв.м. Оскільки набуте позивачем і відповідачем вищезазначене нерухоме майно у шлюбі, тому це майно є спільним сумісним майном подружжя та відповідно до ст. 70 СК України підлягає поділу між ними. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторонами не досягнуто, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. З наведених підстав, [PERSON] просив суд, з урахуванням збільшення позовних вимог, у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської суду від 30 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти визнання за позивачем [PERSON] 1/2 частини спірної квартири. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, 28 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що вчинено відповідний актовий запис № 707, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2025 року у справі № 361/1122/25 шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року, тобто на час перебування сторін у шлюбі, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-4683, згідно якого відповідач придбала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,3 кв.м., житловою площа 41,9 кв.м. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 420649670 від 01.04.2025, вищевказана квартира зареєстрована 25.10.2013 на праві власності відповідача [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України\~ передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом ст. ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року, тобто перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-4683, згідно якого відповідач придбала квартиру [ADDRESS] . За змістом вищевказаного договору, позивач [PERSON] до підписання договору надав згоду на укладення даного договору, підпис на якій засвідчений Журавською В.В., державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори 25.10.2013, зареєстрований в реєстрі за № 1-4677. У постанові від 03 червня 2024 року у цивільній справі № 712/3590/22 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.» Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, враховуючи, що спірна квартира набута у зареєстрованому шлюбі, позивач надавав згоду на укладення відповідачем договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, така заява зафіксована у договорі й свідчить про згоду дружини на розпорядження спільними коштами та придбання майна у спільну сумісну власність, а також те, що відповідач позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, тому позовні вимоги про поділ вказаної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних інструкцій від 19.05.2025 та від 09.09.2025, позивачем [PERSON] за пред`явлення даного позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 5868 грн. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК Ураїни, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позовні вимоги відповідач визнала у підготовчому засіданні, поверненню з державного бюджету на користь позивача підлягає 50 % суми сплаченого судового збору, тобто 2 934 грн.

Outcome: approved