Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

І. Стислий зміст позицій сторін. До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 380 грн. 21 коп., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп., понесені витрати на професійну правову у розмірі 16 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.07.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір № 2690588. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 1 069 грн. 40 коп.; 04.04.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено Договір № 2109452856106, відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 1 900 грн. 00 коп.; 05.05.2021 між ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір № 3462604383-71182, відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у загальній сумі 41 380 грн. 21 коп.: за Договором № 2690588 - 2\~555 грн. 47 коп. (заборгованість за тілом кредиту 1\~069 грн. 40 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1\~440 грн. 60 коп., інфляційні збитки 37 грн. 83 коп., нараховані 3% річних 7 грн. 64 коп.); за Договором № 2109452856106 31 193 грн. 54 коп. (заборгованість за тілом кредиту 1 900 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 29 293 грн. 54 коп.); за Договором № 3462604383-71182 7\~631 грн. 20 коп. (заборгованість за тілом кредиту 1 570 грн. 85 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 6 060 грн. 35 коп.) Відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнає частково, а саме у частині заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), водночас не визнає нараховані відсотки та просить суд зменшити їх розмір, посилаючись на те, що відсоткові платежі сплачувалися первісним кредитодавцям до укладення договорів відступлення права вимоги. Крім того, зазначає про скрутний матеріальний стан, оскільки є матір`ю-одиначкою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є безробітною та особою з інвалідністю III групи. Вимоги позову в частині стягнення витрат на правову допомогу відповідач не визнає. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 110-111) У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів, в позовній заяві представник позивача просив розгляд справи провести без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи Суд встановив, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору. 02 липня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2690588. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в сумі 1 069 грн. 40 коп., а позичальник повернути отримані кошти та сплатити нараховані проценти у порядку та строки, визначені договором. Проценти за користування кредитом нараховувалися щоденно на залишок фактичної заборгованості до моменту її повного погашення. Сторонами були погоджені умови пролонгації строку користування кредитом. Строк дії договору встановлювався до моменту повного виконання зобов`язань, але не більше одного календарного року. (а.с. 31-35) Факт перерахування коштів у сумі 1 069 грн. 40 коп. підтверджується квитанцією від 02.07.2021 (а.с. 57) 29.11.2021 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило право вимоги за договором № 2690588 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Надалі, 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр». Таким чином, позивач ТОВ «Коллект Центр» набув статусу нового кредитора за договором № 2690588. Станом на день подання позову (15.09.2025) за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 2 555 грн. 47 коп., що складається з: 1069,40 грн основний борг; 1440,60 грн проценти; 37,83 грн інфляційні втрати; 7,64 грн 3% річних. 04 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2109452856106. Згідно з умовами договору позичальникові було надано 1 900 грн. 00 коп. строком до одного року, зі сплатою процентів, розмір яких визначався відповідно до п. 1.4 договору. (а.с. 36-38) Факт перерахування коштів на банківську картку позичальника підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей», відповідно до якого 04.04.2021 було здійснено переказ у сумі 1 900 грн. 00 коп. (а.с. 54) Договір було укладено в електронній формі шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та відображає волевиявлення позичальника на прийняття умов договору. 01.12.2021 ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило відповідні права вимоги ТОВ «Коллект Центр», який став новим кредитором. Станом на день подання позову (15.09.2025) за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 31 193 грн. 54 коп., з яких: 1900,00 грн основний борг; 29293,54 грн проценти. 05 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3462604383-71182. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідач подав заявку на отримання кредиту, зазначив реквізити банківської картки, після чого кредитодавець перерахував йому кошти у сумі 2000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією та довідкою. Строк користування кредитом становив 14 днів, проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 1,95% за кожен день користування. (а.с. 21-25) Факт перерахування коштів у сумі 2 000 грн. 00 коп. підтверджується квитанцією від 05.05.2021 (а.с. 48) 18.11.2021 ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр». Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 3462604383-71182. Станом на день подання позову за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 7631 грн. 20 коп., з яких:1570,85 грн основний борг; 6060,35 грн проценти. Всього за трьома договорами загальний розмір простроченої заборгованості становить 41380 грн. 21 коп., у тому числі: 4540,25 грн основний борг; 36794,49 грн проценти; 37,83 грн інфляційні втрати; 7,64 грн 3% річних. Відповідач свої договірні зобов`язання не виконує, що підтверджується розрахунками заборгованості, доданими до позову. Позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги та актом приймання-передачі послуг. Крім того, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не здійснювалися. Заходи забезпечення доказів чи позову до подання заяви не проводилися. Інших позовів до відповідача з тим самим предметом і підставами позивач не подавав. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Проаналізувавши вищевказані положення законодавства суд вважає, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як стверджується з матеріалами справи, відповідачем було укладено кредитні договори № 2690588 від 02.07.2021, № 2109452856106 від 04.04.2021, № 3462604383-71182 від 05.05.2021 за умовами яких відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок. Вказані договори було укладено в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані відповідачу. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. З врахуванням викладеного, матеріалами справи стверджується, що між сторонами укладені кредитний договір, відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав. З урахуванням умов кредитних договорів заборгованість за кредитними договором № 2690588 від 02.07.2021, № 2109452856106 від 04.04.2021, № 3462604383-71182 від 05.05.2021 становить 41 380 грн. 21 коп. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1. договору про надання фінансового кредиту). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.» На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Отже, розмір процентів відповідно до умов договору № 2690588, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1 440 грн. 37 коп., виходячи з розрахунку: 30х1,99%=57,71%; 1069,40х57,7%=617,05+21,27=638,32; 30х2,50%=75%; 1069,40х75%=802,05; 638,32+802,05= 1440,37 Розмір процентів відповідно до умов договору № 2109452856106, який підлягає стягненню з відповідача, становить 13\~870 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 1\~990 грн. х 2% х 365 днів. Розмір процентів відповідно до умов договору № 3462604383-71182, який підлягає стягненню з відповідача, становить 546 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 2 000 грн. х 1,95% х 14 днів. Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Отже, позивач ТОВ «Коллект Центр» відповідно до статті 1048 ЦК України\~має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 20 442 грн. 09 коп., з якої: - за кредитним договором № 2690588 в розмірі 2\~555 грн. 24 коп. (1 069 грн. 40 коп. - основна сума боргу, 1 440 грн. 37 коп. відсотки, інфляційні збитки 37,83 грн, нараховані 3% річних 7,64 грн.); - за кредитним договором № 2109452856106 в розмірі 15 770 грн. 00 коп. (1 900 грн. 00 коп. основна сума боргу; 13 870 грн. 00 коп.- відсотки); - за кредитним договором № 3462604383-71182 в розмірі 2 116 грн. 85 коп. (1 570 грн. 85 коп. основний борг, 546 грн. 00 коп. відсотки). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1\~196 грн. 68 коп. судового збору (20 442,09 х 2 422,40/41 380,21). Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 16 000 грн. 00 коп. При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа № 905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа № 922/2685/19), відповідно до яких судне зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial