Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У липні 2025 року уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Костенко О.М., звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла баба позивача по батьковій лінії [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яку фактичними діями прийняв її син [PERSON] (батько позивача). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яку прийняла його дочка [PERSON] (позивач). 25 квітня 2025 року позивач звернулася до Згурівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] . Для оформлення спадщини позивачем були надані виписка із погосподарської книги за 1986-1990 роки, згідно якої вищевказаний житловий будинок належав матері померлого [PERSON] [PERSON] та виписка з погосподарської книги за 1996-2025 роки, згідно якої вище вказаний житловий будинок вже значиться за новим власником [PERSON] , оскільки останній прийняв спадщину фактичними діями після смерті [PERSON] , зокрема вказаний будинок. Проте, оскільки позивачем не були надані документи, які підтверджують право власності [PERSON] на вище вказаний будинок, а також документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності за спадкодавцем, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та рекомендувала для вирішення даного питання звернутися до суду. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не має можливості у зв`язку із відсутністю доказів належності спадкового будинку померлому батьку [PERSON] . Спадкові права позивача ніким не оспорюються. Всі спроби вирішити питання в досудовому порядку виявилися марними, а тому вважає, що останнім способом захисту спадкових прав позивача є звернення до суду. Саме позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями буде належним способом захисту порушених прав позивача. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 04.08.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначила підготовче судове засідання у справі, визначила сторонам строки для подання заяв по суті справи, задовольнила клопотання представника позивача про витребування доказів. На виконання ухвали від 04.08.2025 в частині витребування доказів 26.08.2025 до суду від Згурівської державної нотаріальної контори та 02.09.2025 від Броварського відділу ДРАЦС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшла витребовувана інформація. Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 15.09.2025 витребував від Згурівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 228/2019, заведеної 17.12.2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду 30.09.2025. Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 30.10.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не подавала. Представник позивача адвокат Костенко О.М., направив заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Згурівської селищної ради Мокронс В.І. подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просив не стягувати із відповідача судові витрати. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] (а.с.16 копія свідоцтва про смерть, а.с.12 копія свідоцтва про народження, а.с.13- копія свідоцтва про шлюб). 17 грудня 2019 року у Згурівській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 228/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.82-121). Спадкоємцем померлого є його дочка [PERSON] (позивач), яка спадщину прийняла проживала постійно разом з батьком на час його смерті та подала відповідну заяву. Інші спадкоємці померлого діти [PERSON] та [PERSON] пропустили строк прийняття спадщини і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви. Пережившого подружжя немає. 17 листопада 2021 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] , яка складається із 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] та 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить дружині померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. 16 квітня 2025 року державний нотаріус Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. видала позивачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 часток у праві власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 копія свідоцтва). 25 квітня 2025 року позивач звернулася до Згурівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] . Розглянувши заяву позивача державний нотаріус Саркісян О.М. повідомила їй про те, що із поданих нею документів вбачається, що згідно виписки з погосподарської книги за 1986-1990 роки, наданої старостою Лизогубовослобідського старостинського округу Згурівської селищної ради Мосіною І.В., вищевказаний житловий будинок належав матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину після її смерті фактичними діями прийняв її син [PERSON] та помер [INFO] . Згідно виписки з погосподарської книги за 1996-2025 роки, наданої старостою Лизогубовослобідського старостинського округу Згурівської селищної ради Мосіною І.В., житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , значиться вже за новим власником, а саме: за [PERSON] , який помер [INFO] . Підстава переходу права власності на житловий будинок від [PERSON] до [PERSON] не зазначена. Зазначає, що без відкриття спадкової справи перехід прав відбувався лише в колгоспному дворі. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у спільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. У разі смерті одного з членів колгоспного двору спадщина на спільне майно господарства, за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору. Оскільки на території села Володимирське не було колгоспу, то і не виникали правовідносини, що характерні для колгоспного двору. У даному випадку мала бути відкрита спадкова справа до майна померлої [PERSON] , що не було зроблено. [PERSON] був наданий акт від 21.08.2024 року № 03.16-12-221 про підтвердження фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Разом з цим, ця обставина не є підставою для внесення відомостей до погосподарської книги. Оскільки позивачем не були надані документи, які підтверджують право власності [PERSON] на вище вказаний житловий будинок, а також документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності за спадкодавцем, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та рекомендувала для вирішення даного питання звернутися до суду (а.с.27 відмова нотаріуса). Як вбачається витягу із погосподарської книги села Володимирське за 1986-1990 роки головою спірного домоволодіння зазначена Чепіга Мотря. Рік побудови будинку 1950 (а.с.17). Із інформації Броварського відділу ДРАЦС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), наданої на виконання ухвали суду від 04.08.2025, [PERSON] померла [INFO] , про що в архіві відділу зберігається актовий запис про смерть № 7, складений 07.06.1990 виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Згурівського району Київської області (а.с.68). Із виписок з погосподарської книги по селу [PERSON] за 2001-2005 роки та 2006-2010 роки власником домоволодіння по [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с.19-20). Із облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки та облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2023-2025 роки Погосподарської книги № 1 вбачається, що головою домогосподарства по [ADDRESS] значиться [PERSON] із відміткою «помер» (а.с.21-24). Із довідки № 03.16-12-229 від 06.09.2024, виданої старостою Лизогубовослобідського старостинського округу Згурівської селищної ради Мосіною І.В., вбачається, що згідно записів із погосподарської книги житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] . Рік побудови будинку 1950 (а.с.26). 04 квітня 2025 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 153), з якого вбачається, що вказаний будинок побудовано у 1950 році (а.с.28-32). Із довідки-характеристики на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] від 04.04.2025 № 153 вбачається, що будівлі, які відповідно до діючого законодавства вважаються самочинно побудованими, за даною адресою відсутні (а.с.33). З матеріалів спадкової справи № 228/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що інформація про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] у вказаних реєстрах відсутня. Враховуючи те, що інформація про державну реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в державних реєстрах відсутня, позивач не надала нотаріусу жодних документів, які б підтверджували право власності на цей житловий будинок спадкодавця [PERSON] , тому позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до вимог\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2\~ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На час побудови у 1950 році житлового будинку у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів`я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов`язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних технічного паспорту успадкований позивачем будинок побудовано у 1950 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Як встановлено судом, спірний житловий будинок з господарськими будівлями належав [PERSON] (бабі позивача), яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] (батько позивача), який прийняв спадщину фактичними діями (шляхом проживання у спадковому будинку), але не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Зважаючи на наведене, будинок [PERSON] , який перейшов у спадщину позивачу, належав йому на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила його права власності на це майно. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла у встановлений законом строк спадщину проживала постійно разом з батьком на час його смерті та подала відповідну заяву. Інші спадкоємці відсутні. Отже, [PERSON] , як єдиний спадкоємець, має право на визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт спадкування після смерті [PERSON] . Вирішуючи спір в даній цивільній справі, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачем житловий будинок не проводилася, належні правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на житловий будинок спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за позивачем в порядку спадкування за законом. Отже, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред`явлений позов\~задоволенню. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно, а тому звільняється від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.14). На підставі ст. 141, 142 ЦПК України стягнути на користь держави із відповідача 50 відсотків судового збору, який мав би бути сплачений позивачем у зв`язку із зверненням до суду з вимогою майнового характеру, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved