Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

ТОВ «Енера Вінниця» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕКП від 14.06.2018р. № 429), починаючи з 01.01.2019 року. Відповідач приєднався до умов публічного договору приєднання - Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) опублікованого на офіційному веб-сайті Товариства (http://vin.enera.ua/contractsprivat) - за особовим рахунком № [NUMBER] , уклав договір та здійснив фактичне споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків. Об`єкт Боржника, на який здійснюється постачання електричної енергії знаходиться за адресою: [ADDRESS] . EIC точки обліку: 62Z7775354306325. З 01.01.2019 р. початок постачання згідно заяви-приєднання. Відповідно до рахунку за період з 01 червня 2022 року по 01 серпня 2025 року, Боржник заборгував за спожиту електричну енергію 16 317,12 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 27.10.2025 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, не визнає повністю з наступних причин: [PERSON] не є власником жодної нерухомості на [ADDRESS] з 2020 року, тому не може розглядатись в якості боржника, так як не являється споживачем електроенергії за вказаною в позовній заяві адресою. У власності відповідачки перебував гараж за адресою: [ADDRESS] , який був проданий 25 березня 2019 року. Тому заява позивача щодо стягнення заборгованості з [PERSON] є абсолютно безпідставною. 27.10.2025 представник позивача ТОВ «Енера Вінниця» Обертюх Т.С. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що матеріали справи не містять жодних належних доказів щодо повідомлення Відповідачем електропостачальника та/чи оператора системи про намір припинити дію відповідних договорів та/або остаточного припинення користування електричною енергією, а отже зобов`язаний здійснювати оплату спожитої електричної енергії та інших платежів виходячи з умов діючих відповідних договорів. 08.08.2025р. АТ «Вінницяобленерго» листом (№ 06.78-13428) надало відповідь та фактично підтвердило, що споживач приєднаний до мереж системи розподілу і за ним обліковується засіб комерційного обліку EIC точки обліку: 62Z7775354306325 Об`єкт Боржника, на який здійснюється постачання електричної енергії знаходиться за адресою: [ADDRESS] АТ «Вінницяобленерго» фактично підтвердило інформацію щодо обсягів розподіленої електричної енергії та надало паспорт точки розподілу, витяг із програми САП. Враховуючи вищезазначене, Товариство повідомляє, що діє в межах чинного законодавства та умов Договору, а доводи відповідачки підлягають відхиленню. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача Обертюх Т.С. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] також подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно із абз. 5 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Судом встановлено, що [PERSON] приєдналась до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] не виконує обов`язку, щодо своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії, у зв`язку із чим у останньої утворилась заборгованість у розмірі 16317,12 грн за період з 01.06.2022 по 01.08.2025, що підтверджується довідкою про розмір нарахованих платежів, сальдовими оборотами по споживачу №770305393. З приводу вказаних вище обґрунтувань суд зазначає наступне. Згідно договору купівлі-продажу гаражу від 25.03.2019 вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] гараж за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,3 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С., та зареєстровано в реєстрі за №549. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 4492622537 від 24.10.2025 [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . З наданої позивачем довідки про розмір нарахованих платежів вбачається, що заборгованість виникла за період з червня 2022 року по серпень 2025 року по 08.2023 вбачається, тобто після укладення договору купівлі- продажу даного об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частиною 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, що відповідачка у період часу із червня 2022 року по серпень 2025 року включно, отримувала послуги позивача з постачання електричної енергії та споживала електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Енера Вінниця» до [PERSON] про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed