Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

30 червня 2025 року [PERSON] звернулася з позовом до держави Російська Федерація про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивач посилається на те, що 05 березня 2025 року внаслідок ракетного обстрілу збройними силами відповідача було пошкоджене нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме: -виробнича будівля за адресою [ADDRESS] , будинок 1-Н загальною площею 1120,7 квадратних метрів, -склад за адресою [ADDRESS] загальною площею 767,4 квадратних метрів, -центральний матеріальний склад з адміністративним побутовим корпусом за адресою [ADDRESS] загальною площею 2853,2 квадратних метрів, -склад за адресою [ADDRESS] загальною площею 1174,6 квадратних метрів. Позивач вказує на те, що внаслідок пошкодження майна їй спричинено матеріальну та моральну шкоду і заявляє такі позовні вимоги: -встановити юридичний факт, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії Російської Федерації проти України, -стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації у відшкодування матеріальних збитків 195\~700\~400 (сто дев`яносто п`ять мільйонів сімсот тисяч чотириста) грн., -стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації у відшкодування моральної шкоди 1\~680\~000 (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч) грн. У судове засідання сторони та їх представники не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Виклик відповідача до суду здійснювався шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи єдиним доступним та передбаченим ЦПК України способом, враховуючи факт відсутності дипломатичних відносин між Україною та РФ, припинення дії стосовно цих країн Мінської Конвенції 1993 року. Внаслідок воєнного стану в країні будь-яке листування з органами влади країни-агресора неможливе. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 викладено правову позицію, відповідно до якої у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Відзиву на позов не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України \~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що\~ [PERSON] належать на праві власності об`єкти нерухомого майна: виробнича будівля за адресою [ADDRESS] , будинок 1-Н загальною площею 1120,7 квадратних метрів, склад за адресою [ADDRESS] загальною площею 767,4 квадратних метрів, центральний матеріальний склад з адміністративним побутовим корпусом за адресою [ADDRESS] загальною площею 2853,2 квадратних метрів, склад за адресою [ADDRESS] загальною площею 1174,6 квадратних метрів. (а.с.77-80) 05 березня 2025 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 22025040000000345 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 438 Кримінального кодексу України. Слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування за такими обставинами: 05 березня 2025 року приблизно о 02:09 годині підрозділами збройних сил РФ здійснено обстріл ракетою невстановленого типу (попередньо - «Іскандер-М») по цивільній інфраструктурі міста Павлограда Дніпропетровської області, а саме по території ТОВ «Павлоградський експериментальний ремонтно-механічний завод» за адресою [ADDRESS] , внаслідок чого знищено два виробничих цеха та обладнання з металообробки, пошкоджено дві виробничі та одну складську будівлі, два транспортні засоби та козловий кран. Інформація про загиблих і поранених не надходила. Постановою слідчого від 06 березня 2025 року [PERSON] залучена до участі у досудовому розслідуванні як потерпіла. (а.с.20-22) Директором ПП «Мідас Фінанс Груп» затверджено акти технічного обстеження об`єктів будівництва, пошкоджених внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією РФ на підставі звіту № 297686-1 від 23 квітня 2025 року за результатами проведеного обстеження, виконаного 25 березня 2025 року. (а.с.81-111) Згідно звіту № 730/2/25, складеного Приватним підприємством «Мідас Фінанс Груп», розмір реальних збитків внаслідок пошкодження складського приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] , 1-Н у зв`язку зі збройною агресією РФ складає 31\~722\~800 грн. Розмір потреб у відновленні об`єкту 38\~608\~750 грн. Згідно звіту № 730/3/25, складеного Приватним підприємством «Мідас Фінанс Груп», розмір реальних збитків внаслідок пошкодження складського приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією РФ складає 24\~886 480 грн. Розмір потреб у відновленні об`єкту 31\~615 420 грн. Згідно звіту № 730/1/25, складеного Приватним підприємством «Мідас Фінанс Груп», розмір реальних збитків внаслідок пошкодження складського приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією РФ складає 1\~002 390 грн. Розмір потреб у відновленні об`єкту 1\~500 030 грн. Згідно звіту № 730/4/25, складеного Приватним підприємством «Мідас Фінанс Груп», розмір реальних збитків внаслідок пошкодження центрального матеріального складу з адміністративним корпусом, розташованого за адресою [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією РФ складає 23\~887 930 грн. Розмір потреб у відновленні об`єкту 42\~476 520 грн. Отже загальна сума коштів, необхідних для відновлення пошкоджених об`єктів нерухомого майна складає 38\~608\~750 + 31\~615\~420 + 1\~500\~030 + 42\~476\~520 = 114\~200\~720 грн. Як визначено статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на спричинення матеріальної шкоди її майну внаслідок ракетного обстрілу збройними силами відповідача. Зобов`язання держави щодо поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення\~преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~передбачають те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні зобов`язання. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. \~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року\~в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України. Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія РФ була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Російська Федерація припинила бути членом Ради Європи у контексті процедури, розпочатої відповідно до статті 8 Статуту Ради Європи. Відповідна Резолюція Ради Європи CM/Res(2022)2 про припинення членства РФ у Раді Європи, прийнята Комітетом Міністрів 16 березня 2022 року. Комітет Міністрів Ради Європи констатував, що агресія РФ проти України є серйозним порушенням РФ своїх зобов`язань за статтею 3 Статуту Ради Європи. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті\~1,\~3 Конституції України). Відповідно до\~ положень статті 22 Цивільного кодексу України, \~особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно Резолюції ЄСПЛ від 22 березня 2022 року, росія перестає бути учасницею Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з 16 вересня 2022 року. Тобто, станом на вчинення протиправних діянь проти України та пошкодження належного позивачу майна росія була учасницею цієї конвенції, а, отже, зобов`язана була дотримуватись норм Конвенції та інших загальноприйнятих норм права й поважати право власності позивача. Згідно ст. 53 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, будь-яке знищення окупаційною державою рухомого чи нерухомого майна, що є індивідуальною або колективною власністю приватних осіб чи держави, або інших громадських установ чи соціальних або кооперативних організацій забороняється, за винятком випадків, коли це є необхідним для проведення воєнних операцій. Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц,провадження № 61-18064св18). Судом установлено і не спростовано відповідачем, що в результаті артилерійського/ракетного удару пошкоджено нерухоме майно позивача. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір реальних збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження її майна дорівнює 114\~200\~720 грн (витрати, необхідні для відновлення пошкоджених об`єктів). За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ Способом\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів може\~бути зокрема\~ відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 01 вересня 2020 року у справі 216/3521/16-ц, виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Таким чином будь-яке порушення прав особи є підставою для відшкодування цій особі моральної шкоди. У даному випадку [PERSON] зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна внаслідок ракетного удару. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач була позбавлена можливості користуватися своїм майном, змушена була витрачати час на звернення до правоохоронних органів, суб`єктів оціночної діяльності, що порушило її звичне життя. З урахуванням всіхї обставин справи, суд визначає розмітр завданої позивачу моральної шкоди 500\~000 грн. В частині встановлення юридичного факту, що громадянка України [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії РФ проти України, позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач не зазначає мету встановлення цього факту. Крім того [PERSON] має статус потерпілої у кримінальному провадженні за фактом пошкодження її майна внаслідок ракетного удару збройними силами РФ. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог підлягає стягненю з відповідача на користь держави за ставкою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15\~140 грн).

Outcome: partial