Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

30.09.2025 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5716668 від 19.01.2024 у розмірі 16 884,07 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначають, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5716668 у електронній формі. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності на строк 105 днів, тобто до 03.02.2024 зі сплатою відсотків у розмірі 1,70% за день користування кредитними коштами, зі сплатою комісії у розмірі 250 грн. Отримавши кошти від фінансової компанії остання своїх зобов`язань не виконала і тому утворилась заборгованість. Відповідно до договору факторингу від 29.08.2024 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором у розмірі 16 884,07 грн, яка складається з 4 124,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 12 510,07 грн заборгованості за відсотками та 250 грн заборгованість за комісією. Позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про погашення суми боргу, проте спір у добровільному порядку не врегульовано, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. 02.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання 29.10.2025, 24.11.2025 не з`явилися. Представник позивача у заяві клопотав про проведення судового засідання без його присутності, наполягав на задоволенні позову (а. с. ). Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (відповідач відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), представник позивача просила розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні позову, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. 19.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5716668, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.3 договору кредит надано на строк 105 днів, який складається із пільгового періоду до 03.02.2024 та поточного періоду до 03.05.2024. Процентна ставка під час пільгового періоду становить 1,70 % в день, під час поточного 2,3 % у день, комісія нараховується одноразово у сумі 250,00 грн (пункти 1.5.1, 1.5.2 договору)(а. с. 9-15). Договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Також відповідач ознайомлений шляхом проставлення електронного підпису з погодженими умовами кредитування паспортом споживчого кредиту, Додатком № 1 до договору № 5716668, в якому встановлено графік платежів (а.с. 15, 17). Згідно з довідкою ТОВ «Мілоан» клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 5716668 від 19.01.2024 був ідентифікований товариством за телефоном [NUMBER] за допомогою одноразового ідентифікатору 533643, відправленого 19.01.2024 о 18:11 (а. с. 17). Відповідно до копії платіжного доручення № 120701597 від 19.01.2024 ТОВ «Мілоан» було перераховано на виконання договору № 5716668 5 000,00 грн отримувачу [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на картковий рахунок № [NUMBER] (а. с. 19). Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №5716668 за [PERSON] за період з 19.01.2024 до 17.06.2024 нараховувались проценти за договором (а.с. 20-21). 29.08.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуває за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 23-28). До договору долучено витяг з реєстру боржників, де зазначено, що [PERSON] має борг за договором № 5716668 від 19.01.2024 у розмірі 16884,07 грн, яка складається з 4124,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 12510,07 грн заборгованості за відсотками, 250 грн заборгованість за комісією; акт приймання-передачі реєстру боржників від 29.08.2024 копію платіжного доручення про перерахування позивачем на користь ТОВ «Мілоан» грошових коштів на виконання договору відступлення прав вимоги № 109-МЛ від 29.08.2024 (а.с.34,36). 13.08.2025 позивачем на адресу відповідача направлена претензія про погашення заборгованості за договором № 5716668 у розмірі 16884,07 грн (а.с. 37). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями статей 12, 81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що кредитний договір № 5716668 від 19.01.2024 укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договорів як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Проте позивачем не надано доказів, що первісним кредитором на картку відповідача перераховано кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн, тобто виконано зобов`язання кредитодавця відповідно до спірного договору кредиту. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці, тощо. Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі. З міркувань зазначених вище копію платіжного доручення від 19.01.2024 із печаткою ТОВ «Мілоан» (а. с. 19), суд позбавлений трактувати як достатній доказ видачі кредитних коштів саме на ім`я відповідача та саме за договором № 57166668 від 19.01.2024 грн на маску картки [NUMBER] . Таким чином, позивачем не доведено факту виконання ТОВ «Мілоан» умов кредитного договору № 5716668 від 19.01.2024, який би породжував обов`язок [PERSON] повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору, тобто наявність фактичних договірних відносин між первісним кредитором та відповідачем [PERSON] . Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача перед первісним кредитором не відповідає вимогам закону щодо нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору (постанови ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16), оскільки сторони обумовили строк дії договору № 5716668 до 03.05.2024, а відсотки нараховані фінансовою компанією за період з 19.01.2024 до 17.06.2024. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed