Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

11 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «Кеш Ту Гоу» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість з кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.2021 між ТОВ «Займер» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту №188605, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 21 днів та сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 2% в день. Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за цим договором. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом у загальному розмірі 10200,00 грн, яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 8200 грн. заборгованості за відсотками. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 102000 грн, судовий збір 2422,4 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 10500 грн. Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно ч. 8 ст.128, п. 5 ч. 6 ст.272 ЦПК України\~відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подала. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до положення ч.2\~ст.247 ЦПК України\~суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 08.04.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №188605 про надання фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2000,00 гривень Дата надання кредиту: 20.04.2021 року Строк кредиту :21 днів Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Договір підписано одноразовим ідентифікатором « AV5837» , про що зазначено у п.7 Договору Індивідуальної частини Договору, та у Довідці про ідентифікацію. На підтвердження виконання Товариством п. 1.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 20.04.2021 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Таким чином судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Своєю чергою відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого згідно з розрахунком станом на 16.04.2025 у нього утворилась заборгованість перед кредитором в розмірі 10200,00 грн, яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 8200 грн. заборгованості за відсотками. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №188605. Отже, спірні правовідносини стосуються повернення отриманого фізичною особою кредиту, який отриманий у фінансовій установі. Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями\~Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Відповідно до ч.1\~ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Заявляючи позовні вимоги, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» посилається на те, що між первісним кредитодавцем та [PERSON] був укладений договір позики, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відповідно до яких було надало відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підтвердження умов договору надано суду також розрахунок заборгованості. Матеріали справи містять підтвердження, що саме ці Умови договору розуміла Відповідач, була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи договори своїм одноразовим електронним підписом, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. За наведених обставин є підстави вважати, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» як клієнт за договором факторингу набуло право вимоги за вищенаведеним кредитним зобов`язанням до відповідача на умовах визначених договором кредитування. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1,2\~ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив ,якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із змісту\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З матеріалів справи вбачається, що договір позики укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». На підтвердження укладання договору позики позивачем надано електронні докази в паперовій формі, згідно з якими підтверджується, що позичальник допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена. Таким чином, суд вважає що позов слід задовольнити в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000 грн Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625,\~1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення\~ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період строку кредитування, який становить 21 день. Враховуючи визначену сторонами процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2 % на день, загальний розмір відсотків становить 840 грн. (2 000 х 0,02 х 21). Суд звертає увагу на ту обставину, що саме такий розмір відсотків за кредитом визначений сторонам в додатку №1 до кредитного договору. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення відсотків підгягають задоволенню в сумі 840,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, за безпідставністю. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 27,84% (2840 х 100 : 10200), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 674,40 грн судового збору (2422,40 х 27,84:100). Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Судом досліджено договір про надання правничої допомоги, а також детальний опис наданих адвокатом послуг: При цьому в акті зазначені здійснення адвокатом наступних дій: 1)зустріч та консультація щодо перспектив судового врегулювання кредитної заборгованості, 1 година, 2000,00 грн; 2)складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг аналіз судової практики, 2,5 години, 5000,00 грн; 3)інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи, 1,5 годин, 3000,00 грн. 4)канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, 500 грн. На думку суду, в акті не розкрито, які ж консультації надав адвокат та які результати «зустрічі щодо перспектив судового врегулювання заборгованості». Понесені канцелярські витрати (п.4 акту) також не підтверджені жодними первинними документами. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, ціну позову\~10200 грн, заявлену суму витрат на правничу допомогу\~10500 грн, розмір задоволених позовних вимог 2800 грн, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг, ціною позову та складністю справи. Оцінюючи співмірність цих витрат суд зазначає, що в детальному описі наданих послуг не розкритий зміст усних консультацій адвоката, зважаючи на те, що позивач є фінансовою установою, а примусове стягнення заборгованості, яка була ним викуплена за договором факторингу, є основною його господарською діяльністю. Також суд вважає необґрунтовано завищеними витрати адвоката на складання позову, оскільки справа є типової та не вимагає значних зусиль для підготовки позовної заяви. Крім цього суд зауважує, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін. Враховуючи викладене, приписи ч.2\~ст. 141 ЦПК України, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі - 2000 грн. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості, та становить суму пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial