Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 26.06.2025 від ТОВ «ФК`ЕЙС» надійшла позовна заява з вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №701434650 від 04.10.2023 у загальному розмірі 116\~655,00 грн., складовими якої є заборгованість за тілом кредиту 25 000,00 грн. а також заборгованість за відсотками за користування кредитом 91\~655,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим визначено суддю Луняченко В.О. Ухвалою від 16.09.2025 року позовна заява прийнята до провадження в порядку спрощеного провадження із викликом учасників справи до судового засідання. За клопотанням позивача ухвалою від 22.09.2025 судом витребувана інформація у акціонерного товариства «Універсал Банк» щодо емітованої банківської картки на ім`я [PERSON] 15.10.2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Безсмертного С.М. , в якому зазначено про заперечення проти задоволення позовних вимог внаслідок їх недоведеності та необґрунтованості, так як проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та строку дії договору, відсутні докази авто пролонгації договору, а крім того з наданих позивачем доказів не вбачається підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором. Як встановлено судом 04.10.2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога ( далі - ТОВ Манівео, Первісний кредитор) та [PERSON] ( далі позичальник), у електронній формі, укладено кредитний договір №701434650, за умовами якого первісний кредитор надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 25\~000,00 грн, на умовах оплати процентів за користування кредитом, зі строком дисконтного періоду користування в тридцять днів з дня першого траншу, із визначенням орієнтованої загальною вартістю кредиту о 25\~000 грн тіла кредиту та 3\~000 грн процентів. Строки погодили що визначений строк кредитування може бути продовжено шляхом здійснення позичальником оплати всіх нарахованих процентів та активування функції продовження в особистому кабінеті або в терміналах самообслуговування. Згідно відповіді Акціонерним товариством «Універсал Банк» на банківську карту , емітовану на ім`я [PERSON] 04.10.2023 року поступило від IPAY_GLOBUSPLUS грошове нарахування у розмірі 25\~000 грн. 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» ( далі Другий кредитор» укладено договір факторингу №28/1118-01, з подальшим продовженням терміну дії договору , шляхом укладання Додаткових угод, та згідно реєстру прав вимоги №261 від 05.12.2023 Первісний кредитор відступив право грошових вимог до відповідача , з укладенням і підписанням Акту звірки взаємних розрахунків та Протоколу узгодження предмету факторингової операції. Далі 31.07.2024 Другий кредитор із ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» ( далі - Третій кредитор) укладено Договір факторингу №31/0724-01 , з підписанням на виконання умов Договору факторингу Реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 , згідно якого відступлено право грошової вимоги до відповідача. У подальшому, 29.05.2025 між Другим кредитором та ФК «Ейс» ( далі - діючий кредитор) укладено Договір факторингу №29/05/25-Е , відповідно до умов якого Діючому кредитору відступлено право грошові вимоги до відповідача за кредитним договором №701434650 від 04.10.2023. Згідно реєстру Боржників б/н від 29.05.2025 за вказаним Договором факторингу до позивача перейшло право вимоги на загальну суму 116\~655,00 грн. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу ( скорочене ЦК ) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 181 ГК України\~господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України\~презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті\~610,\~611 ЦК України). За наведених вище обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, при цьому, визначаючи розмір цієї заборгованості, суд зауважує про таке. Умовами Договору встановлений строк дії кредитного договору із визначенням як строку користування грошовими коштами і строк виконання зобов`язання так і сукупна вартість кредиту з урахуванням розміру запозичених коштів та зазначенням розміру відсотків які за встановлений Договором строк повинні були бути сплачені позичальником. У матеріалах справи відсутні докази що дія Договору була пролонгована, так як у п.3..1 визначено порядок такої пролонгації, яке не здійснюється автоматично а має передумову у вигляді активних дій позичальника у власному особистому кабінеті або за допомогою онлайн терміналів. Відповідно до правого висновку, викладеному у постанові Великою Палатою Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Враховуючи викладене суд приходить до висновку що стягненню з позичальниці за невиконання зобов`язань по Договору кредитної лінії підлягає сума 28 000,00 гривень яка визначена сторонами при укладенні Договору як сукупна вартість кредиту з яких 25\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 3\~000,00 грн. заборгованість за відсотками за користування грошовими коштами . Що стосується визначення судом наявності у позивача права вимоги стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, суд враховує наступне. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином з наданого позивачем доказів суд встановлює ланцюг передачі права вимоги до відповідача як позичальника за кредитним договором №701434650 від 04.10.2023, та вважає доведеність що у позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейс» наявне відповідне право. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову у розмірі 2422,40 грн., підлягає стягненню з відповідача у сумі пропорційної задоволеним вимогам, у розмірі 581,43 грн. Що стосується стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу , суд зазначає наступне. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: partial