Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

16.09.2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрсиббанк» в особі представника адвоката Мальцевої А.В. до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно прохальної частини якої просить суд: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 108,5 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №840/4-27/16/1/7-035 від 12.07.2007 року, на Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року цивільну справу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02.01.2020 року до суду від представника позивача Акціонерного товариства «Альфа-банк» - Мальцевої А.В. надійшла уточнена позовна заява до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно прохальної частини якої просить суд: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 108,5 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №840/7-27/16/1/7-035 від 12.07.2007 року, на корись Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок реорганізації, шляхом приєднання Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Правонаступництво виникло з 15.10.2019 року. 20.07.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту №840/4-27/16/1/7-035. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит у сумі 150\~000,00 доларів США. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 18.06.2019 року має заборгованість 264\~918,47 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 12.07.2007 року між кредитором та іпотекодавцем, яким є [PERSON] , було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 108,5 кв.м. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №167238191 від 20.05.2019 року, предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 139, виданий 01.02.2019 року, видавник: Жамойда Г.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, належить [PERSON] . Будь-яка додаткова угода оформлена не була, банк при продажі квартири учасником не був, від реалізації майна коштів не отримував, а тому відповідач прямо порушив умови іпотечного договору. Враховуючи невиконання позичальником основного зобов`язання, позивач має право звернутися до іпотекодавця з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.01.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На підставі розпорядження №02-06//597 від 17.07.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нового головуючого суддю для розгляду вказаної справи Хайкіна В.М., що підтверджує протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2020 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2020 року цивільну справу прийнято до провадження судді Хайкіна В.М. та призначено підготовче судове засідання. 11.02.2021 року від представника відповідача [PERSON] та представника третьої особи [PERSON] адвоката Козуб О.І. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого останній просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що треті особи не вчиняли жодних дій з відчуження предмету іпотеки, зняттю заборон його відчуження та виключення його з Єдиного реєстру іпотек. В інформаційній довідці №222384817 від 02.09.2020 року, міститься деталізована інформація стосовно вчинених правочинів та реєстраційних дій щодо квартири [ADDRESS] . Так, первісне відчуження предмету іпотеки відбулось в межах справи про банкрутство Фізичної особи-підприємця [PERSON] . Постановою Господарського суду Харківської області від 12.01.2011 року у справі №Б-50/255-10 ФОП [PERSON] було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Шапку І.С. Вказаною постановою було скасовано арешти, накладені на майно боржника (в тому числі податкову заставу), інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, в тому числі знято накладені нотаріусом заборони на відчуження майна, яке передане в іпотеку згідно Іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Укрсобанк» та виключено запис з Єдиного реєстру іпотек. На виконання вимог, покладених на ліквідатора Законом та постановою Господарського суду, арбітражний керуючий Шапка І.С. звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Молодчої Г.М. із заявою №28/1 від 28.01.2011 року, в якій просила її вчинити нотаріальні дії, а саме: скасувати арешти та зняти накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, в тому числі зняти накладені нотаріусом зоборони на відчуження майна, яке передано в іпотеку згідно іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року. Приватним нотаріусом ХМНО Молодчої Г.М. було винесено постанову від 28.01.2011 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10.02.2011 року у справі №2010/2-1003/11 було скасовано вищезазначену постанову та зобов`язано вчинити нотаріальні дії. З метою формування ліквідаційної маси, арбітражний керуючий Шапка І.С. виставила квартиру №4 на аукціон, який відбувся 23.02.2011 року на Товарній біржі «Правопорядок» та переможцем якого став [PERSON] . На підставі протоколу проведення аукціону №1 від 23.02.2011 року, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 23.02.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Г.М. за реєстром №996 та 01.03.2011 року право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , як переможцем аукціону. За таких обставин, з 23.02.2011 року квартира втратила статус предмета іпотеки, у зв`язку з її продажем з публічних торгів. Враховуючи те, що квартира, яка була предметом іпотеки за іпотечним договором, реалізована на підставі судового рішення у відповідності із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визначення його банкрутом», наявні всі підстави, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», для припинення іпотечних зобов`язань [PERSON] перед АКБСР «Укрсоцбанк» та позивачем, як його правонаступника, визначені іпотечним договором, у зв`язку з тим, що [PERSON] , як майновий поручитель, несе відповідальність виключено в межах вартості предмета іпотеки, який вибув з її власності за судовим рішенням. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. за реєстровим №533, право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , яка у подальшому здійснила її реконструкцію із збільшенням загальної площі, у зв`язку із чим квартира стала трикімнатною із загальною площею 110,8 кв.м. Саме з такими характеристиками відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.02.2019 року приватним нотаріусом ХМНО Жамойда Г.М. за реєстровим №139. Як було зазначено у п. 5 Договору купівлі-продажу, на момент відчуження квартира під забороною та арештом не перебувала, податкові застави та обтяження були відсутні, про що свідчать інформаційні довідки №154789123 та №154789524 від 01.02.2019 року. За таких обставин, і на момент придбання відповідачем квартири [ADDRESS] і на цей час взагалі відсутній об`єкт нерухомого майно однокімнатна квартира, загальною площею 108,5 кв.м., який був предметом іпотеки за іпотечним договором, тобто такого об`єкта нерухомого майна, який позивач просить реалізувати шляхом проведення прилюдних торгів не існує. Таким чином, на цей час не існує ні предмета іпотеки, ні об`єкта нерухомого майна однокімнатної квартири, загальною площею 108,5 кв.м., у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідач є добросовісним набувачем, так як придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] за відплатним договором у особи, яка створила її шляхом реконструкції однокімнатної квартири (новостворене майно). Окрім цього, представник зазначає, що позивач повинен був звернутись до суду за захистом свої прав межах позовної давності, тобто не пізніше лютого 2014 року, тобто впродовж трьох років з дня продажу предмету іпотеки з аукціону. 06.12.2021 року від представника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Сербінова О.В. надійшли письмові пояснення на відзив. Зокрема у вказаних поясненнях вказано, що оскільки реалізація майна, переданого в іпотеку, відбулась за процедурою, встановленою для визнання особи банкрутом у порядку ліквідаційної процедури, започаткованої на підставі судового рішення, то скасування відповідного судового рішення поновлює усі припинені у ліквідаційній процедурі правовідносини, зокрема правовідносини, у забезпечення яких було укладено договір іпотеки, з відновленням усіх прав та обов`язків сторін цього договору. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 року замінено позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк». 23.05.2024 року від представника позивача Акціонерного товариства «Сенс банк» - Кравцової С.М. до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та просить суд вважати в наступній редакції: визнати за позивачем право іпотеки на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 108,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] на умовах, передбачених договором іпотеки №840/5-27/16/10/7-349 від 20.07.2007 року; внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, загальною площею 108,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та внести відповідний запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 108,5 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №840/4-27/16/1/7-035 від 12.07.2007 року, на користь позивача, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Вказана заява обґрунтована тим, що позивач вважає за необхідне привести позовні вимоги у відповідність до судової практики Касаційного цивільного суду від 19.06.2023 року у справі №686/10276/20. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» про збільшення позовних вимог у вищевказаній цивільній справі, постановлено розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2024 року витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про наявність або відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформації про смерть [PERSON] . 09.04.2025 року до суду від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано актовий запис про смерть №523 від 30.04.2021 року на ім`я [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року виключено [PERSON] із числа третіх осіб у даній цивільній справі. В судове засіданні представник позивача Акціонерного товариства «Сенс банк» не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] з проханням провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Судовим розглядом та матеріалами справи встановлено, що 12.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №840/4-27/16/1/7-034, згідно умов якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Пунктом 1.1.1 Договору визначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 13,5% процентів річних за кредитом та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в додатку 1 до цього договору, який є невід`ємною складовою частиною цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 150\~000,00 дол. США та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.07.2017 року. Кредит надається позичальнику на поточні потреби. \~ \~ \~ \~01.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1, згідно якої було внесено зміни до договору відновлювальної кредитної лінії №840/4-27/16/1/1-035 від 12.07.2007 року та доповнено додаток №1 та додаток №2. Всі інші умови договору залишились незмінними. \~ \~ \~ \~В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Молодчою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №4807. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.1 Договору визначено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю за договором відновлювальної кредитної лінії №840/4-27/16/1/7-035 від 12.07.2007 року, у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання, нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 108,5 кв.м., заставною вартістю 1\~095\~850,00 грн., що в еквіваленті складає 217\~000 дол. США 00 центів за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору та належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2007 року та зареєстрована згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14955929, реєстраційний номер 14231094 від 19.06.2007 року. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.2 Договору визначено, що загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 1\~095\~850,00 грн., що в еквіваленті складає 217 дол. США 00 центів. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.3 Договору визначено, що вартість предмету іпотеки, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14956054, реєстраційний номер 14231094, виданого 19.06.2007 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» становить 247\~024,81 грн. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.11 Договору іпотеки, сторони погоджуються, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього Договору нотаріус накладає, згідно з чинним законодавством України, заборону відчуження предмета іпотеки. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.14 Договору визначено, що обтяження предмета іпотки за цим Договором підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України. Пунктом 2.1.4. іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди іпотекодержателя, що оформляється додатковою угодою до цього договору, не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Пунктом 2.2.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець має право після повного виконання всіх забезпечених іпотекою вимог без будь-яких обмежень розпоряджатися предметом іпотеки. Відповідно до пункту 4.1. іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою господарського суду Харківської області від 12.01.2011 року у справі №Б-50/255-10, визнано фізичну особу-підприємця [PERSON] , [INFO] , банкрутом та відкрито ліквідаціну процедуру; з дня прийняття господарським судом постанови, строки виконання зобов`язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями громадянина-підприємця; припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян. Скасовано арешти, накладені на майно боржника (в тому числі податкову заставу) і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, в тому числі накладені нотаріусом заборони на відчуження майна, яке передане в іпотеку згідно іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» та виключено запис з єдиного реєстру іпотек. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10.02.2011 року, скасовано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.01.2011 року, винесену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчою Галиною Миколаївною. Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчу Галину Миколаївну зняти заборону відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яке передано в іпотеку згідно іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк». Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчу Галину Миколаївну виключити запис з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке передано в іпотеку згідно іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк». Відповідно до протоколу №1 проведення аукціону від 23.02.2011 року, між ліквідатором боржника по справі про банкрутство №Б-50/255-10 від 12.01.2011 року ФОП [PERSON] , в особі арбітражного керуючого Шапка Інни Сергіївни та [PERSON] 23.02.2011 року було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотіраусом Харківського міського нотірального округу Харківської області Молодчою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №996. Предметом вказаного договору є квартира [ADDRESS] , розташована на 3 поверсі 10 поверхового будинку та має наступні характеристики: загальна площа: 108,5 кв.м., житлова площа: 32,5 кв.м., кількість кімнат: 1. 03.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №533. Предметом даного договору є те, що продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Пунктом 1.3 вказаного договору встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №2916161, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01.03.2011 року, реєстраційний номер майна 14231094, номер запису 79017 в книзі 1, відчужувана квартира складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею 108,5 кв.м. 01.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойдою Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №139. Предметом вказаного договору є те, що [PERSON] продає та передає у власності покупця, а покупець [PERSON] купує та приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Відчужувана квартира складається з трьох житлових кімнат, має загальну площу 110,8 кв.м., житлову площу 72,8 кв.м. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №167238191, квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2 статті 16\~цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. За змістом частин 1,3\~статті 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з частиною 1\~статті 576 ЦК України\~предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до частини другої\~статті 583 ЦК України\~заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п`ятою\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі\~статтею 12 цього Закону\~в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні положення містить Іпотечний договір №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року, за умовами п.2.4.4 якого Іпотекодержатель (позивач) має право у разі невиконання Іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з п. п. 2.1.1. - 2.1.11 цього договору, вимагати дострокового виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено під час розгляду справи, [PERSON] не є боржником за основним договором кредиту №840/4-27/16/1/7-035 від 12.07.2007 року та не є стороною Іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-349 від 12.07.2007 року. Тобто Відповідач не є іпотекодавцем в розумінні положень\~статті 1 Закону України «Про іпотеку». Нерухоме майно, що є предметом іпотечного договору, набуто ним у власність за договором купівлі-продажу від 01.02.2019 року. За змістом частини 5\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. У постанові від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 Верховний Суд зазначив, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Серед іншого, Верховний Суд вказав, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконувати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта\~статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно (п. 52 Постанови Верховного Суду № 910/8357/18 від 28.11.2019). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди). Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Відповідна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі\~№ 522/21486/18. Разом з тим,\~статтею 23 Закону України «Про іпотеку»\~передбачені наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення. Також Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 зазначеної постанови від 15 червня 2021 року дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. У пункті 9.8 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Відповідно до\~Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020\~(щодо відповідності\~Конституції України\~положень ч.1, 2 \~ст. 23 ЗУ «Про іпотеку») іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини 1\~статті 23 Закону України «Про іпотеку»\~не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. Конституційний Суд України зазначає, що положення частини першої\~статті 23 Закону України «Про іпотеку», які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої\~статті 23 Закону України «Про іпотеку»\~не суперечать положенням частин першої, другої, четвертої, п`ятої\~статті 41 Конституції України. Відповідно до частини 1-3\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] \~та належить на праві власності відповідачу [PERSON] є предметом іпотеки, а тому вимога про визнання права іпотеко держателя підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує висновок Касаційного цивільного суду України від 19.06.2023 року у справі №686/10276/20, а саме те, що ефективним та належним способом захисту є звернення до суду із позовом про визнання права іпотекодержателя, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про внесення запису до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна та внесення відповідного запису в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення, суд виходить з наступного. Дана вимога по суті є вимогою щодо зобов`язання здійснити дії з державної реєстрації іпотеки й може бути заявлена саме до державного реєстратора у разі відмови в проведенні реєстраційних дій. Під державною реєстрацією обтяжень, законодавець розуміє офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення обтяжень прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно пункту 5 частини 3\~статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~дії з відкриття та/або закриття розділу в Державному реєстрі прав, внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження здійснюється державним реєстратором. Згідно пункту 1 частини 2\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не є державним реєстратором, тому не може бути належним відповідачем щодо заявленої вимоги. Що стосується вимоги представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. За статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статті 261 Цивільного кодексу України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 у справі № 57/314-6/526-2012. Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності. Акціонерне товариство «Сенс Банк» не є стороною договору купівлі-продажу від 01.02.2019 року, коли відповідач набув права власності на предмет іпотеки, вказаний договір укладався без згоди іпотекодержателя. Доказів того, що банк мав можливість довідатися раніше вказаної дати про порушення своїх прав матеріали справи не містять, враховуючи те, що підстави для припинення іпотеки відсутні. Враховуючи викладене, вимога представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial