Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Куценко Вячеслав Анатолійович, до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.07.2025 близько 17 год. 30 хв., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, [PERSON] , неподалік від домоволодіння за місцем свого проживання зустрів свого сусіда [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Після зустрічі, між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок тривалих неприязних відносин, на побутовому ґрунті розпочався словесний конфлікт, в ході якого, [PERSON] на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїй дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] розпилив йому в обличчя речовину дратівливої дії, а коли [PERSON] намагався відібрати балончик із даною речовиною, [PERSON] наніс йому один удар наявним при собі саморобним ножем в ліву половину грудної клітини. Внаслідок вищевказаних дій [PERSON] спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, що підтверджується висновком експерта №66 від 22.07.2025 за результатами проведення судово-медичної експертизи. Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.07.2025 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав фізичного болю, моральних та психологічних страждань, тривалого страху та тривожності, втрати почуття безпеки, приниження честі та гідності. Отримані ушкодження негативно вплинули на його звичний спосіб життя, адже на час лікування та до повного одужання він не мав можливості працювати та покращувати своє матеріальне становище, був відірваний від соціального життя. З огляду на характер правопорушення, обсяг заподіяних страждань та наявність вини відповідача, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 40000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачу визначено строк для надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14.10.2025 підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Куценко В. А. не з`явилися, однак представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.07.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КПК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт (а. с. 8-9). Зі змісту зазначеного вище вироку вбачається, що відповідач по справі [PERSON] 01.07.2025 близько 17 год. 30 хв., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, неподалік від домоволодіння за місцем свого проживання зустрів свого сусіда [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Після зустрічі, між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок тривалих неприязних відносин, на побутовому ґрунті розпочався словесний конфлікт, в ході якого, [PERSON] на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїй дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] розпилив йому в обличчя речовину дратівливої дії, а коли [PERSON] намагався відібрати балончик із даною речовиною, [PERSON] наніс йому один удар наявним при собі саморобним ножем в ліву половину грудної клітини. Внаслідок вищевказаних дій [PERSON] спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, що підтверджується висновком експерта №66 від 22.07.2025 за результатами проведення судово-медичної експертизи. Як вбачається з Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2303, внаслідок заподіяних [PERSON] тілесних ушкоджень, [PERSON] з 01.07.2025 по 08.07.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в Погребищенської ЦРЛ (а. с. 12-13). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною шостою\~статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини сьомої\~статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з\~статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. При ухваленні вироку від 29.07.2025 судом встановлено, що\~\~ [PERSON] 01.07.2025 близько 17 год. 30 хв., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, неподалік від домоволодіння за місцем свого проживання зустрів свого сусіда [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Після зустрічі, між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок тривалих неприязних відносин, на побутовому ґрунті розпочався словесний конфлікт, в ході якого, [PERSON] на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїй дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] розпилив йому в обличчя речовину дратівливої дії, а коли [PERSON] намагався відібрати балончик із даною речовиною, [PERSON] наніс йому один удар наявним при собі саморобним ножем в ліву половину грудної клітини. Внаслідок вищевказаних дій [PERSON] спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, що підтверджується висновком експерта №66 від 22.07.2025 за результатами проведення судово-медичної експертизи. За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, який позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо нього. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості завданих травм, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та

Outcome: partial