Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ "Споживчий центр" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 грудня 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 29.12.2024-100002726, згідно з умовами якого ТОВ "Споживчий центр" надало позичальниці [PERSON] кредит у сумі 20000,00 грн. на строк 140 календарних днів. Кінцевий термін повернення кредиту - 18 травня 2025 року. Комісія за надання кредиту - 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 5 % від суми кредиту, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1000,00 грн у кожному з трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Денна процентна ставка "Cтандарт" за користування кредитом становила 1 % від суми кредиту, яка застосовувалась протягом перших семи чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Денна процентна ставка "Економ" за користування кредитом становила 0,5 % від суми кредиту, яка застосовувалась чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовувалась процентна ставка "Стандарт". Відповідачка належним чином не виконувала зобов`язання, взяті на себе за кредитним договором, допустила заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 у сумі 57800,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 20000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 23800,00 грн, комісії у сумі 4000,00 грн, неустойка у сумі 10000,00 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 30 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 у сумі 57800,00 грн, а також присудити з неї судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачка відзив на позовну заяву ТОВ "Споживчий центр" до суду не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, у позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 29 грудня 2024 року ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", кредитний договір № 29.12.2024-100002726, за умовами якого ТОВ "Споживчий центр" зобов`язалось надати позичальниці [PERSON] кредит у сумі 20000,00 грн на строк 140 календарних днів. Кінцевий термін повернення кредиту - 18 травня 2025 року. Комісія за надання кредиту - 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 5 % від суми кредиту, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1000,00 грн у кожному з трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Денна процентна ставка "Стандарт" за користування кредитом становила 1 % від суми кредиту, яка застосовувалась протягом перших семи чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Денна процентна ставка "Економ" за користування кредитом становила 0,5 % від суми кредиту, яка застосовувалась чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовувалась процентна ставка "Стандарт". Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ "Споживчий центр" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 20000,00 грн. (а. с. 11). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальниця [PERSON] не виконала зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, допустила заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726, зокрема за тілом кредиту - у сумі 20000,00 грн, процентами за користування кредитом - у сумі 23800,00 грн, комісіями - у сумі 4000,00 грн. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Денна процентна ставка за кредитом, встановлена у кредитному договорі від 29 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 не перевищує максимального розміру, встановленого п. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Проценти за користування кредитом за кредитним договором від 29 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 нараховані у межах погодженого сторонами договору строку кредитування за період з 30 грудня 2024 року до 18 травня 2025 року та становлять 23800,00 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Указаний висновок узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст.1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). При цьому розмір комісій, передбачених у кредитному договорі від 29 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726, не був прихованим та позичальниця [PERSON] ознайомилась і погодилась з положеннями договору щодо їх нарахування, підписавши кредитний договір, та в подальшому не оспорювала їх в судовому порядку. Згідно з довідкою-розрахунком, наданою позивачем, заборгованість відповідачки за зі сплати комісій становить 4000,00 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 17 кредитного договору від 30 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором кредитодавець має право нараховувати неустойку у розмірі 300,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми не виконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Нормою п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 10000,00 грн за договором про надання споживчого кредиту від 29 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 задоволенню не підлягають. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором від 30 грудня 2024 року № 29.12.2024-100002726 у сумі 47800,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 20000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 23800,00 грн, комісії у сумі 4000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ "Споживчий центр" підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2003,30 грн (47800,00,00 грн / 57800,00 грн х 2422,40 грн = 2003,30 грн).

Outcome: partial