Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сачаєва І.О. звернулася до Тернівського міського суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» з позовною заявою до Щастинської міської військової адміністрації Щастинського району Луганської області, про визнання права власності, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,6 м.кв., житловою площею 29,8 м.кв. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі продажу від 26 лютого 2001 року посвідченого нотаріально, набула право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано 27 лютого 2001 року в Міському комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі №44 за реєстровим номером 741 стор.32. Оригінали вказаних документів знаходяться у позивача. На той час ще не було Державного реєстру на право власності на нерухоме майно, тож відомості про її власність до реєстру не внесено. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та активними бойовими діями, що тривали і дотепер тривають у Щастинському районі Луганської області, позивач вимушена була переміститися до більш безпечного міста. Квартира позивача на даний час пошкоджена внаслідок бойових дій, а для отримання компенсації для відновлення об`єктів нерухомого майна, так і для отримання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна необхідною є наявність інформації про об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державним реєстратором позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на квартиру, з підстав, що БТІ, яке здійснювало реєстрацію права власності знаходиться на тимчасово окупованій території України, що позбавляє реєстратора можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на квартиру. Тому позивач позбавлена можливості провести державну реєстрацію речових прав на квартиру та вимушена звертатись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності. Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача через систему «Електронний Суд» подала клопотання про розгляд цивільної справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позову не заперечують. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 15:45 год 24 листопада 2025 року. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого Жовтневим РВУМВС України в Луганській області 17 червня 2002, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 02 березня 2001 року (а.с.10-11). Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30 квітня 2002 року, убачається що після укладення шлюбу 30 квітня 2022 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.5). Згідно з копіями договору купівлі продажу квартири від 26 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Тіхоновою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №754, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що в Міському комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації 27.02.2001 внесено реєстраційний напис за реєстровим номером 741 стор.32 в реєстрову книгу №44 (а.с.16). Загальна характеристика та технічна характеристика квартири за адресою [ADDRESS] , міститься у Технічному паспорті на зазначену квартиру, який складений на ім`я [PERSON] , копію якого також долучено до матеріалів справи (а.с.14-15). Відповідно до копії довідки від 15 квітня 2022 року № 5125-7000969488 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] встановлено, що місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). 04 серпня 2025 року рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80207962 державним реєстратором було відмовлено в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що подані документи не відповідають вимогам ч.8 ст.18, ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно отриманої інформації від Луганської обласної державної адміністрації право на заявлений об`єкт нерухомого майна що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року підтвердити не надається у зв`язку з тимчасовою окупацією території. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнанням факту належності позивачу майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК України). За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Захист цивільних правце передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За положеннями ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України). Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого 28 лютого 2025 року наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376, з 25 лютого 2022 року Щастинська міська територіальна громада відносяться до території України тимчасово окупованої російською федерацією. Державна реєстрації прав проводиться відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запроваджена з 01 січня 2013 року. До вказаного часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. Позивачем право власності на спірну квартиру набуте у 2001 році. Надані позивачем докази у виді договору купівлі продажу посвідченого нотаріально, реєстраційного посвідчення, технічного паспорту, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири.\~ Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами\~ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності, однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією російською федерацією території України, позбавляє позивача можливості довести своє право. Пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 2 частини 1\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~однією з загальних засад державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. В п. 3 ч. 3\~ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~зазначено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 ЦПК України та відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивача на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , але позивач позбавлена можливості реалізовувати свої права власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Луганської області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказану квартиру.

Outcome: approved