Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТАМА» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,327 га, кадастровий номер 1222381100:01:001:0442. 10.09.2014 року між мною та ТОВ «ІНТАМА» (до реорганізації - СФГ «Бондарево», ТОВ «Бондарево») був укладений договір оренди земельної ділянки. Термін дії договору - 49 років. На протязі всього строку дії відповідач допустив порушення умов договору в частині повноти виплати орендної плати. В порушення діючого законодавства та умов договору, починаючи з моменту укладення договору і до моменту пред`явлення позову відповідач допустив систематичну виплату орендної плати в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про оренду землі» та договором оренди - без урахування індексу інфляції, що порушує майнові права та законні інтереси позивача як орендодавця. За 2022 рік відповідачем була виплачена орендна плата частково в розмірі 927,96 грн., індекс інфляції за сказаний період склав 126,6%. За 2023 рік відповідачем була виплачена орендна плата в розмірі 6 445,23 грн., індекс інфляції за вказаний період склав 105,1%. За 2024 рік відповідачем була виплачена орендна плата в розмірі 6 774,11 грн., індекс інфляції за вказаний період склав 112,0%. Враховуючи систематичність невиплати в повному обсязі орендної плати, позивач звертається до суду та прохає розірвати договір оренди. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву від 03.10.2025 року, а саме зазначили, що відповідно до умов договору відповідачем здійснювались виплати орендної плати. Згідно даних бухгалтерського обліку відповідача на сьогоднішній день обліковується переплата у сумі 27 794,29 грн. Окрім орендної плати позивачці було виплачено одноразову матеріальну допомогу на загальну суму 8 400 грн. та поворотну фінансову допомогу 42 500 грн. Відповідачем було сплачено позивачці орендну плату у 2014 році 7 230,08 грн., в 2015 році 29 130,00 грн., в 2016 році 12 000,00 грн., в 2017 році 26 250 грн., потягом 2018-2021 року платежі не здійснювались через здійснену в попередні періоди передоплату, 2022 рік 747,01 грн., 2023 рік 5 188,57 грн., 2024 рік 5 453,19 грн. Сторони узгодили в договорі, що індексація включає в себе інфляційні втрати, а тому застування індексації або індексу інфляції є взаємовиключними. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Бондарево», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТАМА» укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,362 га, кадастровий номер 1222381100:01:001:0442, що розташована на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, строком на 49 років починаючи з дати його державної реєстрації 13.12.2007 (а. с. 87-89). Згідно п. 2.2 договору оренди та додатку № 1 до договору (форма та розрахунки орендної плати), відповідач зобов`язаний проводити виплату орендної плати в грошовій формі з 1 січня по 31 грудня щороку в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічної індексації за кожен календарний рік терміну дії договору. Прибутковий податок з орендної плати складає 15 % від суми орендної плати за кожен календарний рік терміну договору. Згідно видаткових касових ордерів ТОВ «Бондарево»: -24.12.2014 року виплачено позивачеві орендну плату на загальну суму 7\~230 грн. (а. с. 92-93); -29.10.2015 року, 28.12.2015 року та 29.12.2015 року виплачено позивачеві орендну плату на загальну суму 29\~130 грн. (а. с. 93-94); -16.03.2016 року, 05.08.2016 року та 10.08.2016 року виплачено позивачеві орендну плату на загальну суму 12\~000 грн. (а. с. 94-95); -24.07.2017 року, 26.07.2017 року та 01 серпня 2017 року виплачено позивачеві орендну плату на загальну суму 26\~250 грн. (а. с. 96-97); Згідно платіжних інструкцій ТОВ «ІНТАМА»: -14.12.2022 року виплачено позивачеві орендну плату на суму 747 грн. 01 коп. (а. с. 97); -15.12.2023 року виплачено позивачеві орендну плату на суму 5\~188 грн. 57 коп. (а. с. 98); -27.11.2024 року виплачено позивачеві орендну плату на суму 5\~453 грн. 19 коп. (а. с. 98). Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 21 лютого 2025 року вбачається, що [PERSON] виплачено орендну плату від ТОВ «ІНТАМА» з відрахуванням суми податку та військового збору у 2022 році в розмірі 747 грн. 01 коп., у 2023 році в розмірі 5\~188 грн. 57 коп., у 2024 році в розмірі 5\~453 грн. 19 коп. (а. с. 6-7). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 762 ЦК України\~встановлений обов`язок наймача вносити плату за користування майном у розмірах та строки визначені договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Згідно\~статті 24 Закону України «Про оренду землі»\~орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою\~статті 32 Закону України «Про оренду землі»\~встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частиною 1 статті 43\~Закону України «Про оренду землі»\~передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 зазначено, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення\~ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2\~ст. 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає.\~Стаття 611 ЦК України\~передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою\~статті 651 ЦК України\~передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тлумачення пункту д) частини першої\~статті 141 ЗК України, частини другої\~статті 651 ЦК України\~свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Згідно зі статтями\~13,\~15,\~21 Закону України «Про оренду землі»\~основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Так, відповідно до умов договору орендна плата вносить орендарем у грошовій форму в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічної індексації за кожен календарний рік терміну дії Договору, що складало у 2014 році 4\~976 грн. 56 коп. Прибутковий податок з орендної плати складає 15 % від суми орендної плати за кожен календарний рік терміну договору. За період\~дії договору\~оренди земельної\~ділянки згідно\~офіційних статистичних\~даних індекс\~інфляції склав: 2014 рік - 124,9%; 2015 рік - 143,3%; 2016\~рік -\~112,4%; 2017\~рік -\~113,7%; 2018\~рік -\~109,8%; 2019\~рік -\~104,1%; 2020\~рік -\~105,0%; 2021\~рік -\~110,0%; 2022\~рік -\~126,6%; 2023\~рік -\~105,1%; 2024 рік - 112,0%. Отже, розмір орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації у 2022 році становив 19?012,2 грн. - 19,5% податку і збору = 15 304 грн. 82 коп., у 2023 році 19?972,3 грн. х 19,5% податку і збору = 16 077,70 грн., у 2024 році 22?366,9 грн. х 19,5% податку і збору = 18 005,35 грн. Суд вважає необґрунтованими посилання представників відповідача щодо суми переплати орендної плати позивачеві, які зазначені у відповідних видаткових касових ордерах, оскільки у вказаних документах відсутні відомості щодо виплати цих коштів у більшому розмірі за наступні роки. Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статей\~260,\~261 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно ч. 2, 3\~ст. 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені\~статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1\~ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383. Крім того,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,559,\~681,728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022. Більш того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із\~Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції\~Закону № 3450-IX від 08.11.2023). Таким чином, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року фактично діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні, а тому строк позовної давності в будь\~якому випадку не пропущений. Згідно до ч. 1 ст. 76\~ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, розірвавши спірний договір. У відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги, що судом задоволено позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Outcome: approved