Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (надалі «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] («Відповідач») в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС», суму заборгованості за договором позики у розмірі 21 180,00 грн., з яких 4 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 180,00 грн. заборгованість за процентами, 2000.00 грн. - неустойка. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір №4608240724 про надання грошових коштів у позику в електронному форматі у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Однак, всупереч умов кредитного договору, Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, а саме не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 21 180,00 грн., з яких 4 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 180,00 грн. заборгованість за процентами, 2000.00 грн. неустойка, а тому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] на адресу суду направлено відзив на позов, у якому він частково заперечив проти позовних вимог, зокрема, просив задовольнити даний позов лише в частині тіла кредиту в розмірі 4000,00 грн. без стягнення штрафів, пені та завищених процентів, що перевищують допустимий законом ліміт. Зокрема, у відзиві на позов Відповідач, посилаючись на положення частини статті 18 Закону України «Про споживче кредитування», вважав несправедливим розрахований Позивачем розмір відсотків за користування кредитом. Вважає, що вимога про стягнення великої суми заборгованості за відсотками та неустойкою без врахування реального фінансового стану позичальника, а також без дотримання принципів добросовісності, розумності та справедливості, є неспівмірною згідно з нормами законодавства у сфері кредитування, загальному суспільно-політичному стану у країні, пов`язаним із введенням у дію воєнного стану. Відповідач в судове засідання не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник Позивача скористався правом на подання відповіді на відзив, у якому виклав свої заперечення проти доводів Відповідача, які викладено у відзиві на позов. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, викладені у відзиві на позов пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.07.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №4608240724 (надалі також «Договір») в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.2-2.5 Договору позикодавець надає позичальнику позику на суму у розмірі: 4000,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п. 2.5 Договору строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 27 днів, останній платіж з періодом внесення 9 дні (в). Відповідно до п. 2.6.2 Договору знижена процентна ставка 0,9 % на день. Згідно п. 2.6 Договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5 цього договору. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Дата надання кредиту: 21.07.2024 року або наступний за ним календарний день. Пунктом 6.4 Договору визначено, що у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів, передбачених даним Договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Договір був підписаний [PERSON] 12.07.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора 2989. У додатку №1 до договору №4608240724: Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за цим договором зазначено дату видачі позики 12.07.2024 року, кількість днів у розрахунковому періоді 27, сума позики 4000,00 грн., проценти за користування позикою 20952,00 грн., реальна річна процентна ставка 6373,48 %; загальна вартість кредиту 24952,00 грн. До матеріалів справи долучена анкета клієнта [PERSON] із зазначенням ідентифікаційних даних клієнта та інформації стосовно бажаного клієнта; паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з врахуванням побажань споживача (сума кредиту 4000,00 грн.; строк кредитування 360 днів), інформація стосовно орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (процентна ставка стандартна 1,5%, загальні витрати за кредитом, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом , реальна річна процентна ставка); порядок повернення кредиту; додаткова інформація та інші аспекти, який підписаний [PERSON] 23.10.2024 року одноразовим ідентифікатором 2989; Правила та умови надання грошових коштів у позику ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». У відповідності до Квитанції до платіжної інструкції №19916-1354-122542354 від 12.07.2024 року 12.07.2024 року о 10:57:38 на картку [NUMBER] , 380956345281 було поповнено на 4 000,00 грн., призначення платежу кредитні кошти від ТОВ Іннова Фінанс поповнення картки MasterCard. Суд також зауважує, що у відзиві на позов Відповідач не заперечує факт отримання кредиту від ТОВ «Іннова Фінанс» в розмірі 4 000,00 грн. У зв`язку з цим судом не розглядалося клопотання представника Позивача про витребування доказів, оскільки вказаний факт визнається Відповідачем [PERSON] . Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування ним з огляду на нижчевикладене. Так, Судом встановлено, що [PERSON] уклав з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» договір про надання грошових коштів у позику №4608240724 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», на суму позики 4 000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу кредиту на його банківську картку, та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Отримання Відповідачем кредитних коштів в розмірі 4000,00 грн. підтверджено інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування суми кредиту та не заперечено Відповідачем у відзиві на позов. Однак, як встановлено Судом, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні. Факт отримання та неповернення суми позики у розмірі 4000,00 грн. Відповідач у відзиві на позов визнає. Докази, які б спростовували доводи Позивача про неповернення Відповідачем суми тіла кредиту у розмірі 4000,00 грн. чи його частини в матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим, сума тіла кредиту у розмірі 4 000,00 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Щодо стягнення відсотків за користування позикою. Як вбачається з умов Договору №4608240724 від 12.07.2024 року, що також узгоджується із таблицею обчислення загальної вартості позики, яка є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною та паспортом споживчого кредиту, які було підписано [PERSON] , строк позики становить 360 днів. Тобто станом на час звернення Позивача до суду строк дії Договору №4608240724 закінчився. В позовній заяві Позивачем розраховано суму відсотків за 360 днів користування кредитом, що приймається судом за основу при розрахунку суми відсотків. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, сума відсотків за користування кредитом за умовами Договору №4608240724 від 12.07.2024 року розрахована Позивачем вірно, а саме: період 12.07.2024 19.08.2024 року: 1,5% х 39 днів х 4000,00 грн. = 2340,00 грн. період 20.08.2024 року 06.07.2025 року: 1% х 321 днів х 4000,00 грн. = 12 840,00 грн. загалом відсотки: 2340,00 грн. + 12 840,00 грн. = 15 180,00 грн. Сума відсотків за користування кредитом за\~ Договором №4608240724 від 12.07.2024 року, яка підлягає стягненню з Відповідача у розмірі 15 180,00 грн. не суперечить положенням статті 18 Закону України Про споживче кредитування, а тому відповідні посилання Відповідача у відзиві на позов не приймаються судом до уваги. Необхідність врахування фінансового становища позичальника при вирішенні питання про стягнення з нього добровільно взятих на себе зобов`язань щодо оплати процентів за користування позикою за договором позики та узгодження їх розміру, що становить свободу договору у цивільному праві чинним законодавством не передбачено. У зв`язку з цим сума відсотків за користування кредитом за Договором №4608240724 від 12.07.2024 року, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 15 180,00 грн. У цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти введений 24.02.2022 року воєнний стан, вказана обставина є загальновідомою. Позивачем нараховано суму неустойки за період з 12.07.2024 року по 06.07.2025 року, тобто на період дії воєнного стану. Відтак, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України Суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача суми неустойки в розмірі 2000,00 грн., а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 2193,66 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial