Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивача 02.10.2025, діючи в інтересах свого довірителя, за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування якої зазначає, що 23.10.2024 [PERSON] у електронній формі уклала із ТОВ "Авентус Україна" кредитний договір № 8412178. 17.07.2025 між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем укладено договір факторингу № 17072025, у результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 8412178. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої перед позивачем становить 14900,00 грн, яка становить заборгованість за основною сумою боргу. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач прохає стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі та понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 08.10.2025 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідачки не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Ухвалою судді від 14.10.2025 клопотання представника позивача Грибанова Д.В. про долучення письмових доказів до матеріалів цієї цивільної справи, а саме копії витягу з Реєстру боржників від 17.07.2025 до договору факторингу № 17072025 від 17.07.2025 щодо [PERSON] повернуто йому без розгляду, оскільки представник не надав суду доказів надіслання копії цього клопотання стороні відповідача. Копію вказаної ухвали отримано стороною позивача 19.10.2025 у зареєстрованих кабінетах у підсистемі "Електронний суд". Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, слід вважати відповідачку [PERSON] належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем її реєстрації - [ADDRESS] . Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено,\~що 23.10.2024 [PERSON] у електронній формі уклала із ТОВ "Авентус Україна" договір про надання споживчого кредиту № 8412178, який підписаний позичальницею за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С5083. За умовами цього договору Товариство надало [PERSON] споживчий кредит у гривні в сумі 20900,00 грн строком на 360 днів з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована, стандартна процента ставка становить 1,00% в день, знижена - 093%. Кошти надані шляхом зарахування на банківську карту позичальниці № [NUMBER] , зазаначеної нею у особистих даних. 23.10.2024 та 10.04.2025 між сторонами укладено Додаткові угоди до цього договору. Відповідно до повідомлень ТОВ "Пейтек" від 22.07.2025, на підставі укладених між ТОВ "Авентус Україна" та цією установою договорів про організацію переказу грошових коштів від 19.01.20222, 23.10.2024 та 04.11.2024 на банківську картку № [NUMBER] було зараховано кошти відповідно в розмірі 20900,00 грн та 2000,00 грн. Згідно з копією картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного первісним кредитором за період з 23.10.2024 по 16.07.2025, заборгованість [PERSON] за договором № 8412178 від 23.10.2024 становила 14900,00 грн і складалася із заборгованості за тілом кредиту. 17.07.2025 між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем укладено договір факторингу № 17072025, що підтверджується його копією, наданою у додатках до позовної заяви. Також додано копію реєстру боржників № 4 від 15.05.2024 щодо пеереходу права вимоги до [PERSON] за договором факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. Ухвалою судді від 14.10.2025 клопотання представника позивача Грибанова Д.В. про долучення письмових доказів до матеріалів цієї цивільної справи, а саме копії витягу з Реєстру боржників від 17.07.2025 до договору факторингу № 17072025 від 17.07.2025 щодо [PERSON] , повернуто йому без розгляду, оскільки представник не надав суду доказів надіслання копії цього клопотання стороні відповідача. При цьому, суд роз`яснив стороні позивача, що повернення цього клопотання не перешкоджає повторному зверненню із ним до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення. Копію вказаної ухвали отримано стороною позивача 19.10.2025 у зареєстрованих кабінетах у підсистемі "Електронний суд", повторно із цим клопотанням сторона позивача до суду не зверталася. Як вбачається із позовної заяви, подальші нарахування за вказаних кредитним договором позивачем не здійснювалися і останній прохає стягнути із відповідачки на свою користь вказану вище заборгованість в сумі 14900,00 грн, як непогашену, а також судові витрати. Норми права, застосовані судом. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] підтверджується копією договору про надання споживчого кредиту № 8412178 від 23.10.2024 з додатками, підписаного відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов цього договору відповідачка мала повернути отримані в кредит кошти та сплатити відсотки за користування ними. При укладенні цього договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Отож, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що вона не укладала з первісним кредитором вказаного вище договору кредиту. Заборгованість за кредитним договором у встановлений строк в повному об`ємі не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Отже, відповідачкою були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Позивач ТОВ ''ФК "Європейська агенція з повернення боргів" прохає суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за цим договором із тіла кредиту, яка складає 14900,00 грн. Право вимоги до відповідачки за цим кредитним договором позивач обгрунтовує укладенням між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ ''ФК "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу № 17072025 від 17.07.2025. У результаті укладення цього договору, до нього, як стверджує позивач, перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за вказаною вище сумою заборгованості. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів отримання права такої вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 8412178 від 23.10.2024, оскільки матеріали справи не містять належним чином завіреної копії рестру боржників до цього договору чи витягу з нього, який би свідчив про передачу права вимоги від первісного кредитора ТОВ "Авентус Україна" до відповідачки за зазначеним кредитним договором. Таких доказів у матеріалах справи немає. Сторона позивача не звернулася до суду із повторним клопотанням про долучення такого письмового доказу у встановленому законом порядку після отримання копії ухвали суду від 14.10.2025 про повернення такого клопотання. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст.13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Постановою від 25.10.20222 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 607/14378/21, провадження № 61-5246св22 (ЄДРСРУ № 106940414), досліджуючи питання щодо визначення належного позивача, вказав таке. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Якщо позивачем не доведено порушення його права чи безпосереднього інтересу, то така особа є неналежним позивачем у цій справі. Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Отже, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги надані і досліджені письмові докази, суд доходить висновку, що позивачем ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" не доведено права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 8412178 від 23.10.2024 на підставі, зокрема, договору факторингу № 17072025 від 17.07.2025, а отже, не доведено того, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" є належним позивачем у цій справі. За таких оставин, з огляду на те, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів'' є неналежним позивачем у справі, у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 2422,40 грн згідно з платіжною інструкцією № 137366 від 23.09.2025 по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів та їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514,00 грн. Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, ці судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed