Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Касьян В.В., звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначили, що постійно проживають в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , (назва адреси раніше: [ADDRESS] , що підтверджується. Згідно Довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення виданої КП «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району» 06.04.2012 р. за № 169 у гуртожитку за адресою [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Довідкою Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» від 28.02.2024 року підтверджується, що позивачі мають право на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації наданої виконкомом Щербанівської сільської ради від 14.05.2024 № 02-28/1009, будинок за адресою: [ADDRESS] має статус гуртожитка, та знаходиться у комунальній власності територіальної громади Щербанівської сільської ради, що також підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.12.2009 р. Згідно даних технічного паспорта виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» станом на [INFO] в гуртожитку розташована за адресою: [ADDRESS] має загальну площу- 29,1 м.кв., житлову - 23,1 м.кв. З метою приватизації секції в гуртожитку позивачі звернулась до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району, але у зв`язку з відсутністю ордеру на житлове приміщення їм запропоновано звернутись до суду для подальшого вирішення питання (лист виконкому Щербанівської сільської ради від № 02-13/524). Згідно листа архівного відділу Полтавської районної військової адміністрації від 21.03.2024 року № 07-02/43 рішення про заселення [PERSON] до кімнати у гуртожитку в [ADDRESS] відсутнє. Враховуючи вищенаведене, просять визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право на приватизацію секції в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області в особі утвореного при ньому органу приватизації розглянути питання приватизації позивачами секції у гуртожитку за вищевказаною адресою. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 01.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.09.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачів- адвокат Касьян В.В. надіслала заяву, у якій просила розглядати справу у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача- Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. При розгляду справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно із статтею 2\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» громадяни можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. У підпункті «а» пункту 7 частини першої статті 5\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» зазначено, що приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно ч. 10 ст.\~8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Згідно довідки № 02-28/1009 від 14.05.2024 року, виданої Виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, будинок за адресою: [ADDRESS] , має статус гуртожитка. Приміщення у гуртожитку, які займають мешканці, іменуються кімнатами. Гуртожиток знаходиться у комунальній власності територіальної громади Щербанівської сільської ради (а.с. 8), що також підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.12.2009 року (а.с. 10). Згідно довідки КП «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району» № 169 від 06.07.2012р. наймач- [PERSON] (дата прописки- 06.09.2001 р.), його дружина- [PERSON] (дата прописки- 13.10.1989 р.), син- [PERSON] (дата прописки - 1989 р.) у гуртожитку мешкають і мають право на житло на момент ведення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 7). Згідно довідки архівного відділу Полтавської районного військової адміністрації № 07-02/43 від 21.03.2024 року, рішення щодо заселення [PERSON] , до кімнати у гуртожитку в [ADDRESS] , відсутні (а.с. 9). Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» за № 114.40/0112-15/64 ід 28.02.2024 року позивачі операцій по приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , не здійснювали (а.с. 7 звор. бік). Згідно довідки Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 1953 від 27.08.2024 року, згідно рішення Щербанівської сільської ради № 49 від 19.11.2009 року змінено адресу з [ADDRESS] . Відповідно до рішення Щербанівської сільської ради 35 сесії 5-го скликання від 25.02.2010 року змінено номер кімнати з № 7 на № 11. [PERSON] перейменовано на [ADDRESS] відповідно до рішення Шербанівської сільради 49 сесії 8 скликання від 06.12.2023 року (а.с. 6 звор. бік). У статті 47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини другої статті 41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За правилами статті 345\~ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. У частині третій статті 9\~ЖК Української\~РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 4\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства\~з питань\~житлово-комунального\~господарства України\~від 16\~грудня 2009\~року №\~396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено список документів, які подає особа до органів приватизації. Зокрема, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Відповідно до п. 23 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Листом Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 02-13/524 від 08.03.2024 року [PERSON] повідомлено про неможливість надання дозволу на приватизацію нерухомості, у зв`язку з відсутністю повного пакета документів, утому числі, ордера на житлове приміщення (а.с. 8 звор. бік). Згідно даних технічного паспорта виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» станом на 11.02.2022 р. секція в гуртожитку розташована за адресою: [ADDRESS] має загальну площу- 29,1 м.кв., житлову - 23,1 м.кв. (а.с. 10-11). Статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі- Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло»- це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Згідно із частиною одинадцятою статті 8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках, вирішуються судом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного\~Суду України\~від 30\~січня 2003\~року №\~3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02). 28.02.2024Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимогу повному обсязі, оскільки позивачі, понад 20 років зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , добросовісно, відкрито безперервно володіють та користуються вказаним житловим приміщенням, несуть витрати з його утримання, тобто мають достатні та триваючі зв`язки з вказаним місцем проживання, а спірне житлове приміщення є в цілому їх «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції, але у зв`язку з відсутністю ордера позбавлені можливості використати право на приватизацію житла. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). На підставі викладеного,

Outcome: approved