Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вказує, що 01 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір №9309201, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. та зобов`язався повернути кредит у визначений договором строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит в сумі 5000 грн., однак [PERSON] умов кредитного договору не виконав та не повернув отримані у кредит кошти. 30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №89-МЛ, у відповідності до умов якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №9309201 від 01 листопада 2022 року, де боржником є [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30 січня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 14287 грн. 50 коп., з яких: 3750 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10537 грн. 50 коп. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке набуло права вимоги за договором кредиту №9309201 від 01 листопада 2022 року, просить стягнути з відповідача на свою користь 14287 грн. 50 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором, сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2422,40 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №9309201. Договір укладений сторонами дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний [PERSON] 01 листопада 2022 року о 08:17 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором «L43690»). Відповідно до довідки про ідентифікацію, яка видана ТОВ «Мілоан», клієнт [PERSON] був ідентифікований товариством, одноразовий ідентифікатор «L43690» був надісланий 01 листопада 2022 року о 08:17 на номер телефону [NUMBER] . За умовами договору кредиту №9309201 ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит в сумі 5000 грн. строком на 105 днів з 01 листопада 2022 року, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 16 листопада 2022 року. Поточний період складає 90 днів та настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 14 лютого 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п.1.2-1.3 договору). У п.1.4 договору кредиту сторони передбачили, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 16 листопада 2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 14 лютого 2023 року (останнього дня строку кредитування). Крім того, у п.2.3 договору сторони передбачили, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 договору та розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається змістом додатку/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією, та певну частку заборгованості за цим договором. Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, наведені у таблиці, згідно якої: строк продовження на 3 дня - ставка комісії 3%, на 7 днів - 6%, на 15 днів - 10%. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію), проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору, якщо інше не буде встановлено додатком/додатковою угодою, що підписується у зв`язку із пролонгацією (п.2.3.1 договору). Також сторони передбачили, що проценти за користування кредитом у пільговий період, який складає 15 днів, становлять 1500 грн., які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; у поточний період, який складає 90 днів, проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду та становлять 13500 грн. (п.1.5.2-1.5.3 договору). У пункті 1.5.1 договору кредиту сторони також передбачили сплату позичальником комісії за надання кредиту в сумі 950 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. За умовами договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п.2.1 договору). Згідно платіжного доручення №86032910 від 01 листопада 2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] на банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» VISA № [NUMBER] грошові кошти в сумі 5000 грн. згідно договору №9309201. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що [PERSON] частково вносив кошти на погашення кредиту, зокрема, 09 листопада 2022 року ним було внесено на погашення тіла кредиту 1250 грн., на погашення процентів - 800 грн., на погашення комісії за оформлення кредиту - 950 грн. Пролонгація договору кредиту №9309201 від 01 листопада 2022 року сторонами договору не застосовувалась. З 10 листопада 2022 року відповідач будь-яких коштів на погашення заборгованості не вносив. 30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №89-МЛ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №89-МЛ від 30 січня 2023 року (порядковий номер 363 у Реєстрі) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту №9309201 від 01 листопада 2022 року в сумі 12600 грн., з яких: 3750 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8850 грн. - залишок по відсотках. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем в межах строку кредитування за період з 31 березня 2023 року по 14 лютого 2023 року нараховано 1687,50 грн. відсотків за користування кредитом. Згідно розрахунку, наданого суду ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість [PERSON] за договором кредиту №9309201 від 01 листопада 2022 року станом на 14 лютого 2023 року (останній день строку кредитування) становить 14287 грн. 50 коп., з яких: 3750 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10537 грн. 50 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Досліджені судом докази вказують на те, що 01 листопада 2022 року ТОВ «Мілоан» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, на виконання якого ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 5000 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування - 14 лютого 2023 року [PERSON] не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а тому він несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та є правильним. При цьому, відсотки за користування кредитними коштами нараховані позивачем відповідно до умов договору кредиту в межах строку кредитування (за період з 01 листопада 2022 року по 14 лютого 2023 року). Отже, розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту №9309201 від 01 листопада 2022 року станом на 14 лютого 2023 року (дата закінчення строку кредитування) становить 14287 грн. 50 коп., з яких: 3750 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10537 грн. 50 коп. - заборгованість за відсотками. Вказану заборгованість слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2025 року між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про надання правничої допомоги №0107. Згідно акту №Д/3706 про надання правових послуг від 20 серпня 2025 року вбачається, що вартість наданих Адвокатським об`єднанням «Апологет» юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 8000 грн. Вказані послуги складаються з наступних дій: надання усної консультації 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год., погодження правової позиції у справі 30 хв., складання позовної заяви та подання до суду 3 год. 30 хв., а всього 6 год. 30 хв. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування є співмірним із обсягом наданих послуг, а тому з відповідачки, яка не заявляла клопотання про зменшення цих витрат, на користь позивача слід стягнути 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено у повному обсязі, тому сплачений ним судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved