Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивачка (громадянка російської федерації) звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] (громадянином України) та просить розірвати шлюб, укладений 05.04.2016 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №329. Позов обґрунтовує тим, що 05.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, Після укладення шлюбу проживали разом, від шлюбу наявна спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалося у зв`язку, стосунки погіршились. На даний момент, спільне господарство нами разом не ведеться, шлюб набув формальних ознак. Просить розірвати шлюб в судовому порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 04.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача, [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та просить розглядати справу за його відсутністю. У судові засідання, призначені на 09.10.2025, 20.11.2025 сторони не з`явились, були повідомлені про судове засідання належним чином. На підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних доказів, з урахуванням поданих до суду заяв. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №329, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.04.2016 року, доданого до матеріалів справи. Від шлюбу у подружжя наявна спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у позові, та не заперечувалось відповідачем, подружнє життя у позивача з відповідачкою не склалось, через відсутність взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на життя, припинили подружні відносини. На теперішній час, кожен живе окремим життям, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач погоджується на розірвання шлюбу, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, згідно поданої ним заяви, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Решту судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 110 - 112, 141 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved