Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

01 серпня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 06.07.2024-100000633 від 06.07.2024 у розмірі 23784 гривень 00 коп.; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 гривні 40 коп. Процесуальні дії/рішення у справі Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2025 року цивільну справу було передано за територіальною підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області (а.с. 38-39). 18 вересня 2025 року цивільна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Козельщинського районного суду Полтавської області від 18.09.2025 справу розподілено головуючій судді Козир В.П. (а.с. 44). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 18 листопада 2025 року (а.с.45-48). Цією ж ухвалою суду запропоновано позивачеві Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» протягом 20 днів з дня отримання ухвали надати до суду на підтвердження власних позовних вимог, зокрема факту видачі кредиту відповідачу (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордера, платіжні доручення, докази належності платіжної картки тощо) та детальний розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 06.07.2024-100000633 від 06.07.2024 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, комісії, неустойки, суми заборгованості за кожним періодом та відомості про оплати за кредитним договором. 29.09.2025 від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 54-64). У судове засідання 18.11.2025 позивач ТОВ «Споживчий центр», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку представника не забезпечив, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду (а.с. 53), у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 1-8) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір (оферти) № 06.07.2024-100000633, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 06.07.2024, строком на 98 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2025 утворилася заборгованість у розмірі 23784,00 грн, яка складається зі заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн, заборгованість за процентами - 10584,00 грн, заборгованість по комісії - 1200,00 грн та заборгованість по неустойці - 4000,00 грн, чим порушуються права позивача. Позивач зазначив, що своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Окрім того позивач зазначав, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, у зв`язку з чим за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 06.07.2024, тобто після набуття чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Законом України "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Позивач зазначив, що відповідачем під час укладання кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 11, 15, 16, 228, 509, 525-526, 530, 534, 536, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статті 13, 175, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статті 1, 8, 9, 12, 21 Закону України «Про споживче кредитування», статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 10, 37 Закону України «Про платіжні послуги», статті 1, 14 Закону України «Про електронні довірчі послуги», Постанову Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014, Постанову Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022, рішення Конституційного Суду України № 5-р(ІІ)/2020 від 18 червня 2020 року та висновки Верховного Суду у справі № 916/2403/18 (постанова суду від 10 вересня 2019 року), у справі № 363/834/17 (постанова суду від 13 липня 2022 року), у справі № 524/5556/19 (постанова суду від 12 січня 2021 року), у справі № 127/33824/19 (постанова суду від 07 жовтня 2020 року), у справі № 404/502/18 (постанова суду від 23 березня 2020 року), у справі № 732/670/19 (постанова суду від 09 вересня 2020 року), у справі № 234/7159/20 (постанова від 10 червня 2021 року), у справі № 234/7297/20 (постанова від 12 серпня 2022 року), у справі № 640/7029/19 (постанова від 09 лютого 2023 року). Позиція відповідача (а.с. 54-64) Відповідач не погодився з позовними вимогами та у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначав, що заперечує та не визнає позовні вимоги у частині заборгованості по процентах у розмірі 10584,00 грн, комісії 1200,00 грн, неустойки 4000,00 грн, у зв`язку з тим, що з 21.11.2024 він перебуває на військовій службі в Збройних силах України, що підтверджується відміткою у військовому квитку та довідкою за формою 5. У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зазначав, що пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку (18.03.2014) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи. При нормативному обґрунтуванні відзиву відповідач посилався на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статті 134, 141 Цивільного процесуального кодексу України, статтю 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правові висновки Верховного Суду у справі № 642/548/21 (постанова суду від 18 січня 2023 року), у справі № 905/1795/18 (постанова суду від 07 листопада 2019 року), у справі № 922/2685/19 (постанова суду від 08 квітня 2020 року; у справі № 755/9215/15-ц (постанова суду від 19 лютого 2020 року). Фактичні обставини справи, встановлені судом З пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки кредитного договору № 06.07.2024-100000633 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції оферти, та з відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 06.07.2024-100000633 (кредитної лінії), умови яких є аналогічними за змістом, вбачається, що 06.07.2024 о 10 годині 37 хвилини між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір № 06.07.2024-100000633 (а.с. 14-19). Зі заявки вбачається, що позичальником є [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; ІПН [NUMBER] ; реквізитами належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами є [NUMBER] . Відповідно до умов договору, зазначених у заявці: дата надання/видачі кредиту - 06.07.2024 (п. 1); сума кредиту - 8000,00 грн (п. 2); строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання (п. 3); дата повернення (виплати) кредиту - 11.10.2024 (п. 4). Згідно з п. 5 заявки процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. У п. 6 заявки зазначено, що денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1,13 % (денна процентна ставка) = (8895,7 / 8000)/98 ? 100%). Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку (п. 7 заявки). Відповідно до п. 8 заявки комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - "комісія", економічна сутність - плата за надання кредиту) - 15 % від суми кредиту та дорівнює 1200 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту. У п. 9 заявки зазначено графік платежів. Згідно з п. 12 заявки ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 25688,08 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 16895,70 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 8895,70 грн. Відповідно до п. 13 заявки неустойка: 80 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. У відповідності до п. 16 заявки спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ. Дана заявка з боку позивача підписана електронним підписом кредитодавця - КЕП Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», [PERSON] , [NUMBER], КНЕДП «MASTERKEY» ТОВ «Арт-Мастер». Також зі заявки вбачається, що відповідач підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену у частинах 1, 5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (він ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", примірник цього договору. У заявці зазначено, що даний електронний кредитний договір, частиною якого є дана відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач погодився, що він однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 06.07.2024-100000633 від 06.07.2024, з яким попередньо уважно ознайомився. Також відповідач погодився, що акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаній заявці та оферті, а також вказуються нижче. Заявка підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е458, надісланого на його фінансовий номер телефону [NUMBER] . Відповідно до п. 2.1 пропозиції електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2). Згідно з п. 3.3.5 пропозиції укладення кредитного договору (оферти) строк, на який надається кредит: встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Пропозиція укладення кредитного договору (оферти) підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е458. В інформаційному повідомленні позичальника [PERSON] , що є додатком до кредитного договору № 06.07.2024-100000633 (кредитної лінії) від 06.07.2024, яке підписано 06.07.2024 відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е458, зазначені такі анкетні дані: контактні номери телефону - [NUMBER] , [NUMBER] ; додаткові дані клієнта, близькі особи клієнта (а.с. 19). З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 21.07.2025 вих. № 164-2107, наданої ТОВ «Споживчий центр», вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Споживчий центр», що відповідно до договору № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме: 06.07.2024 о 10:38:10 на суму 8000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 445285970, призначення платежу: видача за договором кредиту № 06.07.2024-100000633 (а.с. 20). Відповідно до інформації, наданої через BankID під час проходження ідентифікації позичальником, відповідач [PERSON] був зареєстрований у системі з 10.03.2024 та належним чином ідентифікований через систему BankID (а.с. 13). Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованість за кредитним договором № 06.07.2024-100000633 від 06.07.2024 заборгованість відповідача становить 23784,00 грн, яка складається зі заборгованості за основним боргом - 8000,00 грн, процентів - 10584,00 грн; комісії -1200,00 грн та неустойки - 4000,00 грн. Проценти нараховані за період з 06.07.2024 по 11.10.2024, тобто за 98 дні (а.с. 12). Відповідно до копії довідки військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ) від 28.09.2025 [PERSON] перебуває на військовій службі (а.с.59). З копії військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 20.11.2024 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України (а.с. 60-64). Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ). Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію електронні документи (повідомлення), електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.» У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2024 між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний договір № 06.07.2024-100000633 про надання кредиту у сумі 8000,00 грн. Договір було укладено в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Факт укладення кредитного договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Відповідач своїх заперечень щодо факту укладення кредитного договору чи отримання кредиту не надав. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів), проценти за користування кредитом, комісія, неустойка тощо. Без входу до особистого кабінету позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього, які вважалися пропозицію кредитора про укладення кредитного договору (офертою), та без направлення відповіді про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався кредитором (позивачем) електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника (відповідача), а позичальник (відповідач), в свою чергу, шляхом використання одноразового ідентифікатора (отриманої алфавітно-цифрову послідовності) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту), не був би укладений. Відповідач не стверджував, що його особистими даними, у тому числі номером мобільного телефону, електронною поштою тощо заволоділи треті особи шахрайським шляхом. Доказів звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами не надав. Аргументи відповідача в основному зводилися до того, що він є військовим, перебуває на військовй службі, а тому нарахування процентів, комісії та неустойки є незаконним. Однак відповідач не стверджував, що номери телефонів, зазначені у кредитному договорі, чи адреса електронної пошти ним не використовувалися, відповідних доказів не надав. Номер телефону, зазначений у кредитному договорі, та у відзиві на позовну заяву співпадає. Отже суд висновує, що кредитний договір було укладено в електронному вигляді саме відповідачем, а не третіми особами. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі кредиту у сумі 8000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на платіжний засіб (картку) відповідача, що підтверджується довідкою фінансової установи, що надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків (а.с. 20), ідентифікаційною інформацією через Bank ID (а.с. 13). Отже, факт отримання відповідачем кредиту у сумі 8000,00 грн є доведеним позивачем та не спростованим відповідачем. Такий факт ґрунтується на умовах кредитного договору. Такі висновки суду ґрунтуються на сукупності досліджених судом доказів, зокрема: - кредитному договорі, у реквізитах сторін якого зазначено повні та достовірні відомості про позичальника (ПІБ, податковий номер, номер паспорту, номер телефону), які повністю співпадають з даними відповідача (ПІБ, податковий номер, номер телефону); - довідці фінансової установи про успішне перерахування коштів у день укладення кредитного договору за реквізитами банківської картки, належність якої відповідачу ним самим не спростовано; Передача коштів при укладенні електронних кредитних договорів (особливо з мікрофінансовими організаціями) зазвичай підтверджується комплексом доказів, що демонструють факт переказу коштів від кредитора до позичальника через платіжну систему або інші канали. У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. У справі № 234/7298/20, що переглядалась КЦС ВС, суд установив, що договір сторони уклали в електронному вигляді, зі застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на вебсайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. На думку КЦС ВС, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суди дійшли обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Також у постанові від 01.07.2024 у справі № 638/161/22 ВС погодився з тим, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували, що грошові кошти за спірним договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перераховувалися на платіжну картку позивача, відкриту АТ КБ «ПриватБанк». КЦС ВС погодився із тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору. У постанові КЦС ВС від 20 червня 2024 року (справа № 523/13603/21) суди встановили, що спірні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому позивачка через особисті кабінети на вебсайтах відповідачів подала заявки на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту. Ідентифікація позивачки в інформаційно-телекомунікаційних системах відповідачів здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням її особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, місця реєстрації та проживання, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, контактних даних її матері. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі ці дії вчинені від імені позивача невстановленими особами внаслідок шахрайських дій, матеріали справи не містять. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачені договором. Доказів проведення повного розрахунку за отриманим кредитом матеріали справи не містять. Відповідач про таке не стверджував. Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строки, встановлені умовами кредитного договору не здійснив вчасне повернення кредиту, нарахованих процентів та комісії. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за кредитним договором суд висновує таке. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за основним боргом - 8000,00 грн; проценти за користування кредитом - 10584,00 грн; комісію - 1200,00 грн; неустойку - 4000,00 грн. За умовами договору відповідач отримав кредит у сумі 8000,00 грн (п. 2 заявки). Також у дослідженому судом кредитному договорі від було встановлено строк користування кредитом - 98 днів (п. 3 заявки). Нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувалося протягом 98 днів. Проценти за користування кредитом нараховані за ставкою, визначеною у договорі, - 1,35 %. Щоденна сума процентів нарахована за правомірне користування кредитом цілком відповідає умовам кредитного договору та становить 10584,00 грн (8000*1.35%*98=10584). Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами у сумі 10584,00 грн відбувалося відповідно до умов договору. Відповідає умовам договору й пред`явлений до стягнення розмір заборгованості за комісією у сумі 1200,00 грн (п. 8 заявки). Щодо аргументу відповідача про безпідставне нарахування позивачем процентів та комісії суд зазначає таке. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» (чинної станом на період нарахування процентів за кредитним договором) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідач у відзиві стверджував, що він перебуває на військовій службі у ЗСУ з 21.11.2024. З копії військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] з 20.11.2024 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України (а.с. 60-64). Кредитний договір між сторонами укладено 06.07.2024. Нарахування процентів за користування кредитом, як було встановлено судом, здійснювалися позивачем з дати видачі кредиту до 11.10.2024. Отже, судом встановлено, що у період нарахування процентів за користування кредитом відповідач не перебував у статусі військовослужбовця, а тому підстави для застосування ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» у даному випадку відсутні. Від нарахування комісії наведені норми закону позичальника-військовослужбовця не звільняють. Щодо нарахування неустойки суд зазначає таке. Верховний Суд у справі № 183/7850/22 (постанова від 31.01.2024) зробив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких: «Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: - на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); - на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» Суд уважає, що розрахунок заборгованості у даній справі не у повній мірі відповідає вимогам закону та уважає, що положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цілком застосовні й до даного спору. У період нарахування позивачем неустойки (штрафу) за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором введено військовий стан на території України. Отже, суд зазначає, що відповідач на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України звільняється від відповідальності перед позивачем, за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту, звільняється від обов`язків сплачувати кредитору інші платежі (штрафи), сплата яких передбачена кредитним договором за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачем зобов`язань за таким договором. Посилання позивача на Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким були внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, є помилковим, оскільки, як уже зазначено вище судом тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюють свою дію і на договір про споживчий кредит. Саме лише виключення відповідних норм зі спеціального закону не надає дозвіл кредиторам здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, як помилково уважав позивач. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача заборгованості за кредитним договором від 06.07.2024 № 06.07.2024-100000633 у сумі 19784,00 грн, у тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу - 8000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 10584,00 грн та комісії - 1200,00 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за неустойкою у сумі 4000,00 грн суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (83,18 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 2014,95 грн (2422,40 х 83,18 % = 2014,95).

Outcome: partial