Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] (правонаступник [PERSON] ), в інтересах якого діє його представник - адвокат Малетин А.Я., звернувся до суду із позовом (а.с. 1-2) до відповідачки [PERSON] , в якому просить: - зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, площею 0,1005 га, шляхом знесення огорожі; - стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, площею 0,1005 га. Суміжною до його ділянки землекористувачкою є відповідачка [PERSON] . В 2024 році, під час здійснення планування, було встановлено часткове, самовільне захоплення його земельної ділянки відповідачкою. У позасудовому порядку відповідачка [PERSON] відмовляється усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, у зв`язку із чим, він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Відповідачка [PERSON] подала відзив (а.с. 31-32), в якому просить відмовити у задоволенні даного позову. Заперечення проти позову зводяться до того, приватизація земельної ділянки позивачем здійснювалась без погодження з нею меж такої. І коли вона здійснювала встановлення огорожі своєї земельної ділянки, зі сторони позивача не було зауважень щодо неправомірності її дій в частині захоплення його земельної ділянки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Малетин А.Я. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та у їх задоволенні просили відмовити. У судове засідання призначене 20.11.2025 сторона відповідачки не з`явилась. Представник відповідачки - адвокат Кажук В.Б. подав заяву (а.с. 163), в якій просить розгляд справи проводити без їх участі. Зазначив, що відповідачка [PERSON] зобов`язується усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 28 серпня 2024 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано стороні позивачки строк для усунення недоліків такої. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Малетин А.Я. подав заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 05 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачка [PERSON] 20.09.2024 подала відзив. Представник позивачки [PERSON] адвокат Малетин А.Я. 04.10.2024 подав клопотання про призначення у справі судової земельно технічної експертизи, яке ухвалою суду від 04.10.2024 задоволено. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. 28 липня 2025 року, у зв`язку із надходженням 28.07.2025 до суду висновку експертизи, ухвалою суду поновлено провадження у справі. 01 серпня 2025 року ухвалою суду, у зв`язку із смертю позивачки [PERSON] , залучено до участі у справі її правонаступника [PERSON] . Цього ж дня, ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та задоволено клопотання представника позивача адвоката Малетина А.Я. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Відповідно до наказу №02-07/188 від 02.07.2025 головуючий суддя з 04.08.2025 по 12.09.2025 (включно) перебував у щорічній основній відпустці. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Кажук В.Б. 08.09.2025, 24.09.2025 подав заяви про відкладення судових засідань у зв`язку із необхідністю ознайомитись із матеріалами справи та у зв`язку із збором доказів. 08 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кажук В.Б. 20.11.2025 подав заяву про розгляд справи без їх участі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , спадкоємцем і правонаступником якої є позивач [PERSON] (копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НСХ №455271 (а.с. 53), копії витягу з Державного реєстру речових прав (а.с. 50), належить на праві приватної власності земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, площею 0,1005 га (а.с. 3, 4-5, 6-10). Відповідно до копії кадастрового плану вказаної вище земельної ділянки, проведеного у 2024 році ФОП [PERSON] (а.с. 11), відповідачкою [PERSON] самовільно пригороджено частину земельної ділянки, яка належить позивачу. Згідно із висновком судової земельно технічної експертизи №34/Е від 22.07.2025 (а.с. 55-81), аналітична площа порушення відповідачкою [PERSON] межі земельної ділянки кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, площею 0,1005 га, становить 0,0014 га. Отже, суд встановив, що позивачу [PERSON] , який є правонаступником [PERSON] , на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, площею 0,1005 га. Відповідачка [PERSON] є землекористувачкою суміжної земельної ділянки до належної позивачу земельної ділянки та під час встановлення огорожі частково порушила межу належної позивачу земельної ділянки. Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із створенням відповідачкою [PERSON] перешкод позивачу [PERSON] (власнику суміжної земельної ділянки) в реалізації ним повноважень щодо користування належним йому майном. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши позовну заяву, докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, відзив на позов, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, доходить такого висновку. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено у статті 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 5 ст. 319 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма матеріального права визначає право власника, в тому числі і земельної ділянки, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Так, суд встановив, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, площею 0,1005 га. Землекористувачкою суміжної до земельної ділянки позивача є відповідачка [PERSON] , яка під час встановлення огорожі частково порушила межу належної позивачу земельної ділянки, у зв`язку із чим, площа такої зменшилась. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України). Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок. Суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Оскільки стороною позивача доведено (кадастровим планом земельної ділянки та висновком судової земельно технічної експертизи), що відповідачкою [PERSON] при встановлені огорожі порушено межі земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] , позов є підставним та підлягає задоволенню. При цьому, суд роз`яснює, що відповідачці [PERSON] слід усунути перешкоди у користуванні належній позивачу [PERSON] земельної ділянки шляхом знесення огорожі таким чином, щоб площа земельної ділянки позивача, кадастровий номер 2622084501:01:010:0454, становила 0,1005 га. Стосовно доводів сторони відповідачки про те, що стороною позивача було порушено процедуру встановлення меж земельної ділянки, суд до уваги не бере, оскільки дане питання не є предметом розгляду даної справи. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами та їх представниками, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат між сторонами: у даній справі судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позов задоволено повністю, питання про судові витрати понесені стороною відповідачки не вирішуються. Стороною позивача було сплачено судовий збір: 1 211,20 грн - за пред`явлення позову (а.с. 16) та 605,60 грн - за забезпечення судом доказів (призначення експертизи) (а.с. 37). Також позивачем було слачено вартість проведення експртизи у розмірі 8 046,89 грн (зворотна сторона а.с. 45). Отже, стороною позивача понесено судові витрати на сплату судового збору та за проведення експертизи в загальному розмірі 9 863,69 грн., які, враховуючи те, що позов задоволено, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо понесених судових витрат стороною позивача на правничу допомогу, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представник позивача заявив про те, що докази про розмір понесених його довірителем витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі вищевикладеного, ст. 41, 55 Конституції України, ст. 2, 4, 15, 16, 76, 81, 89 ЦПК України, ст. 319, 391 ЦК України, ст. 91, 152 ЗК України та

Outcome: approved