Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення заборгованості в розмірі 37759,73 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 352618227. За вказаним кредитним договором відповідачу надано кредит у сумі 15400 грн. Відповідач не повернула отримані в позику кошти. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01 згідно умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 352618227 від 22.04.2020 (реєстр прав вимоги № 157 від 26.10.2021). 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01 згідно умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 352618227 від 22.04.2020 (реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023). 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, згідно умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 352618227 від 22.04.2020. Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37759,73 грн, яка складається з такого: 14895,45 грн. - заборгованість по кредиту; 22864, 28 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 37759,73 грн та понесені судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено дату судового засідання. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Позивачем подано заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримає, проти ухвалення судового рішення не заперечує. Відповідачем відзив до суду не поданий. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку із неявкою учасників фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідачем 22.04.2020 укладено з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитний договір № 352618227. Відповідно до умов договору сума кредиту становила 15000 грн., строк кредитування 30 днів від дня отримання кредиту. У п. 4.4. договору вказано, що з урахуванням положень п. 1.3., п. 1.4. та п. 1.5. цього договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 278,16 відсотків річних за дисконтною ставкою або 622,20 відсотків річних за базовою ставкою. Відповідно до додатку №1 до договору сума нарахованих процентів за кредитом становить 3420 грн, загальна вартість кредиту - 18420 грн. Також позивачем надано декілька додаткових угод до договору, якими за твердженнями позивача продовжувалась дія договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відповідач сплатила в погашення кредиту 51359 грн. Судом встановлено, що між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01 згідно умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 352618227 від 22.04.2020 (реєстр прав вимоги № 157 від 26.10.2021). 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01 згідно умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 352618227 від 22.04.2020 (реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023). 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, згідно умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 352618227 від 22.04.2020. Згідно розрахунку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 37759,73 грн, яка складається з такого: 14895,45 грн. - заборгованість по кредиту; 22864,28 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно зі ст.. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то судом встановлено, що остання сплатила в погашення кредиту 51359 грн. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 була сформована такі правові висновки: «53. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 54. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідна правова позиція в подальшому застосована Верховним Судом при вирішені інших судових справ, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р у справі № 300/438/18. Отже, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Із змісту договору вбачається, що строк кредитування становить 30 днів. Надані позивачем додаткові угоди, якими нібито продовжувався строк кредитування, не може бути взяті до уваги судом, так як на вказаних додаткових угодах відсутні підписи сторін, в тому числі відповідача. Крім того відсутні відомості щодо їх підписання відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність. На думку суду збільшуючи борг на 400% за рахунок нарахування відсотків за межами строку кредитування, позивач тим самим покладає на відповідача непомірний борговий тягар, створюючи тим самим ефект боргової ями для відповідача. Зазначене на думку суду суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість та добросовісність. Отже, суд вважає, що загальна вартість кредиту становить 18420 грн. Відповідно до наданих позивачем доказів відповідачем вказана сума сплачена повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За наведених обставин суд вважає, що зобов`язання відповідача за договором № 352618227 від 22.04.2020 є припиненими внаслідок його належного виконання. За вказаного суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed