Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців, від 30 червня 2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився жити з Позивачем. Також, судовим наказом Шевченківського районного суду від 13 березня 2023 року було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Позивача аліменти на утримання спільного малолітнього сина в розмірі 1/4 всіх видів її заробітку. Зі слів позивача, з 2019 року подружжя фактично перестали підтримувати між собою стосунки та почали проживати окремо. [PERSON] як до розірвання, так і після розірвання шлюбу не надавала жодної матеріальної допомоги на утримання сина, який постійно залишався проживати у [PERSON] . Також, Позивач стверджує, що будь-які його спроби зв`язатись із відповідачкою, аби налагодити контакти з дитиною, а також прохання у наданні матеріального утримання були проігноровані. Позивач заявляє, що відповідачка майже ніколи не займалася вихованням свого сина, не цікавилася його інтересами. [PERSON] не проявляє жодного бажання зустрітися із дитиною, а також ніяким чином не піклується про дитину та не проявляє заінтересованості в її подальшій долі. Його колишня дружина не цікавиться успіхами сина та станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідачка не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини. Беззаперечним доказом того, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо матеріального утримання дитини є наявний в неї заборгованості зі сплати аліментів. Так, станом на 24 жовтня 2024 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 57549 грн. 72 коп. З дати стягнення аліментів (березень 2023 року) по сьогоднішній день, тобто майже як два роки, мати не займається матеріальним утриманням сина та не сплатила жодних аліментів. Також, у відповідь на адвокатський запит №154/24 від 18 жовтня 2024 року, державний виконавець зазначає, що до [PERSON] застосовані тимчасові обмеження у вигляді: обмеження у праві виїзду за межі України та обмеження у праві керування транспортними засобами. Водночас, позивачем було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 - ухилення від сплати аліментів на утримання дітей та ч. 1 ст. 382 КК України - невиконання судового рішення. Ст. 164 КК України має матеріальний склад і є закінченим з моменту настання наслідків: виникнення заборгованості із сплати коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за шість місяців відповідних платежів. Також, суб`єкт злочину є спеціальним, тобто особа, записана як матір або батько у свідоцтві про народження дитини, або особи, прирівняні до статусу батьків: усиновлювачі, вітчим, мачуха, особа, що взяла дітей на постійне виховання, або на утримання за умови, що обов`язок платежу аліментів покладений на цих осіб рішенням суду. У повідомленні №158 від 23 жовтня 2024 року від КНП зазначається, що: «за наданням медичної допомоги в поліклініку звертався батько [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ». Ці відомості, в свою чергу, свідчать про нехтування біологічною матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Також, із вищезазначеного листа вбачається, що [PERSON] стоїть на обліку в КНП «Міська Дитяча Поліклініка», а декларація укладена з лікарем [PERSON] .. Слід зазначити, що на даний момент [PERSON] навчається Чернівецькому ліцеї №14, а [PERSON] продовжує ігнорувати всі свої батьківські обов`язки. Для підтвердження того, що Відповідачка не бере участі в житті своєї дитини від закладу освіти було отримано характеристику учня 1-А класу на [PERSON] , в якій зазначено про нехтування [PERSON] її батьківськими обов`язками. А також, отримано характеристику вихованця ЗДО №11 «Горобинка» від 07 листопада 2024 року, яка також підтверджує ігнорування своїх обов`язків матір`ю дитини. На сьогоднішній день, Позивач та його син проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені всі належні умови для нормального проживання та гармонійного розвитку дитини, розвитку її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Саме [PERSON] піклується про стан здоров`я сина, забезпечує регулярні візити до лікаря. Також, жодних протипоказань для виконання батьківських обов`язків у Позивача немає. Позивач вказує, що важко працює та часто буває у робочих від`їздах за межами країни. Вже більше двох років він знаходиться у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Вона з повагою і турботою ставиться до [PERSON] , проявляє інтерес до його життя та захоплень. У [PERSON] та [PERSON] склалися теплі, дружні відносини. Аби у [PERSON] не виникало проблем із представництвом малолітнього [PERSON] , позивач оформив на [PERSON] довіреність в інтересах свого сина, якою довірив їй виховання та утримання останнього. Також, даним документом, позивач довірив проживання свого сина в квартирі [PERSON] на період своїх поїздок. Зокрема, ті обставини, що мати - [PERSON] не бере участі у вихованні свого сина [PERSON] , не виконує батьківські обов`язки, матеріально не утримує та ніяким чином не цікавиться життям сина підтверджують свідки. Відсутність матеріального забезпечення дитини зі сторони матері суттєво обмежує права дитини на достатній рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Отже, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини є доцільним вирішити питання про позбавлення батьківських прав відповідачки, відносно сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився жити з батьком. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За правовою допомогою позивач звернувся до Адвокатського об`єднання «Вектор Права», в результаті чого було укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги №86/24 від 19 квітня 2024 року (витяг з договору про падання юридичної (правничої) допомоги №86/24 від 19 квітня 2024 року додається). Орієнтований розрахунок суми судових витрат, які Позивачка понесла у зв`язку із розглядом справи становить 24 880 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. (попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, додається). На підставі викладеного, просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Вирішити питання про стягнення з Відповідачки судових витрат. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 27.03.2025 суддя ухвалою відкрила провадження у справі № 727/3078/25 призначила справу до розгляду. 03.04.2025, 17.04.2025 представник позивача надала письмове клопотання про долучення письмових доказів. 01.07.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 21.07.2025 відповідач надала письмове клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, паро день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представлений адвокатом Венерською Г.І., яка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, підтвердила факти, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не надав. В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Дудка О.І. підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає разом із позивачем [PERSON] з червня 2021 року та виховує його дитину від шлюбу. [PERSON] - відповідачку по справі знає як колишню дружину позивача. [PERSON] виїхав за кордон в 2021 році, тому вихованням сина наразі займається мати позивача та вона. За весь час проживання дитини з ними, вона не бачила, щоб мати цікавилась життям дитини. Утриманням та вихованням дитини займається суто позивач [PERSON] . Він просив відповідачку побачитися з дитиною, але вона відмовилась. На сьогоднішній день дитині вже 7 років. Вона їздить з [PERSON] до позивача закордон Усиновити дитину в майбутньому вона наміру не має. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є мамою позивача, а відповідачка це її колишня невістка. Її син [PERSON] виїхав за межі України в 2021 році. З [PERSON] іі син проживає з 2021 року та дитина проживає разом із ними. Відповідачку вона бачила крайній раз ще до війни. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 08.09.2000 наданого Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Чернівці зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.05.2022 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, [PERSON] народився [INFO] , про що складено актовий запис №1568. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/3658/22 від 30.06.2022, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2068. Рішення набрало законної сили 01.08.2022. Згідно з судовим наказом Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/1941/23 від 13.03.2023 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , яка проживає на [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), який проживає на [ADDRESS] , на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав в законної сили 13.02.2023. Згідно з характеристикою учня 1-А класу від Чернівецького ліцею №14 мама [PERSON] в ліцеї від 01 вересня жодного разу не з`являлась і познайомитися з нею не було можливості. Згідно з характеристикою вихованця ЗДО №11 «Горобинка» від 07 листопада 2024 року, з липня 2022 мама хлопчина предстала брати участь у житті дитини в ЗДО, ним опікувався батько [PERSON] : проводив та забирав із садочка, був присутнім на групових батьківських зборах. Згідно з повідомленням №158 від 23 жовтня 2024 року, [PERSON] стоїть на обліку в КНП «Міська Дитяча Поліклініка», а декларація укладена з лікарем [PERSON] . Згідно з актом оцінки потреб сім`ї №345/02-07 від 09.09.2022, [PERSON] має місце проживання за адресою: [ADDRESS] родина орендує двохкімнатну квартиру з усіма зручностями. Приміщення відповідає санітарно-гігієнічним нормам проживання, дитина не має доступу до небезпечних предметів. Згідно з витягом з ЄРДР № 12024263020001175 від 11 грудня 2024 року, [PERSON] було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 - ухилення від сплати аліментів на утримання дітей та ч. 1 ст. 382 КК України - невиконання судового рішення. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] - батько дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мати дитини [PERSON] . Отже, у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанова КЦС ВС від 2 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Чинним законодавством, зокрема статтею 164 Сімейного кодексу України передбачені підстави для позбавлення батьківських прав, серед яких: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини Перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним, інших бути не може. Відповідно до п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18 в свої постанові висловив свою позицію, що полягає в тому, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. [PERSON] - батько дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мати дитини [PERSON] з підстав того, що відповідач свідомо усунулуся від виконання своїх батьківських обов`язків, а отже, доведення зазначених обставин покладено на позивача [PERSON] . Суд звертає увагу, що згідно з висновком Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 27.05.2025 №263/13, враховуючи викладене і з метою соціального захисту інтересів малолітнього [PERSON] , виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини друга, восьма, дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону). Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні від 19 вересня 2019 року у справі «Andersena v. Latvia», заява № 79441/17, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що «найкращі інтереси дитини» не можуть розумітися однаково, незалежно від того, чи розглядає суд запит про повернення дитини відповідно до Гаазької конвенції або постанову про опіку або батьківських правах. Національні суди, відхиляючи певну інформацію і докази, що стосуються конкретного розгляду, не можуть вважатися такими, що проігнорували найкращі інтереси дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 607/13092/16-ц, провадження № 61-1713св17, на яку посилається заявник, від 14 липня 2020 року у справі № 127/28537/18, провадження № 61-7403св20, від 17 серпня 2022 року у справі № 613/1185/19. Суд надав належну оцінку поясненням свідків, висновку Органи опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та поданим сторонами доказам. Та обставина, що відповідач не відвідувала дитячий садок, не відвідує школу, що відвідує син [PERSON] , не відвідує дитячу лікарню тощо не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, крім того відповідач не була заслухана в судовому засіданні для підтвердження чи спростування позовних вимог. Окрім того, як вбачається з інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідно до Бази даних інформація про перетин державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією з 2019 року по 26.03.2025 [PERSON] виїхав за межі України 22.01.2021 року. Позивач зазначає, що саме він займається вихованням дитини та на сьогоднішній день позивач та його син проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені всі належні умови для нормального проживання та гармонійного розвитку дитини, розвитку її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Саме [PERSON] піклується про стан здоров`я сина, забезпечує регулярні візити до лікаря. Позивач вказує, що важко працює та часто буває у робочих від`їздах за межами країни. Однак, дані твердження позивача спростовуються інформацією Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, так відповідно до Бази даних інформація про перетин державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією з 2019 року по 26.03.2025 [PERSON] виїхав за межі України 22.01.2021 року. Отже, позивач з 2021 року по 2025 рік знаходиться за межами України, а не часто перебуває у робочих в`їздах за межами країни як зазначено в позовній заяві. Також позивачем в позовній заяві зазначено, що аби у [PERSON] не виникало проблем із представництвом малолітнього [PERSON] , позивач оформив на [PERSON] довіреність в інтересах свого сина, якою довірив їй виховання та утримання останнього. Також, даним документом, позивач довірив проживання свого сина в квартирі [PERSON] на період своїх поїздок. Втім, такої довіреності суду надано не було. Як зазначила свідок [PERSON] вона їздить з [PERSON] до позивача закордон, втім, доказів на підтвердження цього факту суду надано не було. Окрім того, як пояснили свідки [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з 2021 року проживає разом із [PERSON] . Втім, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/3658/22 від 30.06.2022, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2068 розірвано в 2022 році. Рішення набрало законної сили 01.08.2022. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки призведе до того, що дитина залишиться без матері, а батько [PERSON] з 2021 року перебуває за кордоном. В постанові КЦС ВС від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вирішуючи спори такої категорії, суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить висновку про передчасність прийняття такого рішення та недоцільність позбавляти відповідачку батьківських прав, однак слід попередити її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по піклуванню та участі у житті сина, та покласти на Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Таке рішення надасть можливість відповідачу змінити свою поведінку, а дитині - зберегти родинний зв`язок, реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку. Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідачка не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. На підставі вищевикладеного, у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради слід відмовити. Суд також зауважує, що, у правовій ситуації, коли є рішення суду, що набрало законної сили, за первинним зверненням одного з батьків про відмову в позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, у разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий з батьків дитини має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Такий висновок зроблено в постанові КЦС ВС від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21.

Outcome: dismissed