Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником земельних ділянок: - площею 2,34 га, кадастровий номер 4823981600:04:000:0301, та площею 0,32 га, кадастровий номер 4823981600:01:000:1588, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, та підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №424130, виданого 14 березня 2006 року, на підставі розпорядження Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області від 01 березня 2006 року №117-р, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010601700069. У вересні 2024 року вона звернулась до ЦНАП Кривоозерської селищної ради щодо державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в установленому законом порядку, про те з`ясувалося, що її земельні ділянки, зареєстровані за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №603367, виданого 27 листопада 2007 року Кривоозерською районною державною адміністрацією. У зв`язку з тим, що земельні ділянки площею 2,34 га, кадастровий номер 4823981600:04:000:0301, та площею 0,32 га, кадастровий номер 4823981600:01:000:1588, на даний час зареєстровані за [PERSON] , вказане унеможливлює оформлення позивачем свої прав на нерухоме майно на загальних підставах. Вважає, що під час отримання земельних ділянок відповідачем було порушено порядок набуття їх у власність, що призвело до позбавлення її права володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками, тому просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив не надала, тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №424130, на підставі розпорядження Кривоозерської райдержадміністрації №117-р від 01 березня 2006 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,66 га., кадастровий номер земельної ділянки 1 площею 0,32 га 4823981600:01:000:1588, кадастровий номер земельної ділянки 2 площею 2,34 га 4823981600:04:000:0301, в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010601700069, виданого 14 березня 2006 року(а.с.7). Рішенням №75208650 від 24 вересня 2024 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевчук М.О. Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, розглянувши заяву за реєстраційним номером 62922996 від 12 вересня 2024 року, відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями(а.с.8). Крім того, рішенням №75208650 від 24 вересня 2024 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевчук М.О. Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, розглянувши заяву за реєстраційним номером 62922993 від 12 вересня 2024 року, відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями(а.с.9). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, номер запису про речове право: 5466818, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,34 га, кадастровий номер: 4823981600:04:000:0301, належить [PERSON] . РНОКПП - [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 10 лютого 1998 року. Документи, подані для державної реєстрації: Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №603367, виданий 27 листопада 2007 року Кривоозерською райдержадміністрацією. Крім того, наявний номер запису про інше речове право: 9617135; договір оренди землі серія б/н від 01 травня 2014 року, орендар: ТОВ "ОРАЧІ", орендодавець: [PERSON] (а.с.10). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, номер запису про речове право: 5468305, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,32 га, кадастровий номер: 4823981600604:01:000:1588, належить [PERSON] . РНОКПП - [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 10 лютого 1998 року. Документи, подані для державної реєстрації: Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №603367, виданий 27 листопада 2007 року Кривоозерською райдержадміністрацією.(а.с.11). Згідно зі ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 6 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Згідно з ч.1 ст.9 ЗК України (в редакції 1990 року) встановлено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗК України (в редакції 1992 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України (в редакції 2006 року) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст.155 ЗК України (в редакції 2006 року) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно п.22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року за №1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень! записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Статтями 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року з відповідними змінами) право власності на землю виникало лише після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, який посвідчує право власності, а саме державного акту, виданого і зареєстрованого селищною радою. До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про Державний земельний кадастр" державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьою статті 152 ЗУ України зазначеної статті визначає шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, серед яких і визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтями 153, 140 ЗК України встановлені гарантії права власності на земельну ділянку за якими власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом, виключний перелік яких надає стаття 140 і який розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно з ч.2 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно положень ч.13 ст.79-1 ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Отже, судом встановлено, що оскільки земельна ділянка [PERSON] була отримана нею у власність раніше [PERSON] , то накладення земельних ділянок, належних [PERSON] , на земельні ділянки позивача порушують право власності останньої та унеможливлюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру з метою реєстрації її земельних ділянок у порядку, встановленому законом. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 4844,80 грн..

Outcome: approved