Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.01.2020 року між [PERSON] та акціонерним товариством «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір № 96124417000, відповідно до якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. 30.08.2021 року між акціонерним товариством «Укрсиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» було укладено договір факторингу № 219, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 96124417000 від 21.01.2020 року. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, у нього перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 31604,79 грн., з яких: 24381,30 грн. заборгованість за основним боргом та 7223,49 грн. заборгованість за відсотками, право вимоги яких придбав позивач за вищевказаним договором факторингу. Разом з тим після переходу права вимоги до позивача відповідач сплатив 4000 грн. на рахунок позивача. Таким чином залишок суми заборгованості про стягнення якого просить позивач 27604,79 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленим про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом надання відзиву не скористався. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, на підставі ухвали суду, справу розглянуто в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, та позивач проти такого вирішення справи заперечень не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21.01.2020 року [PERSON] та акціонерне товариство «Укрсиббанк» уклали договір № 96124417000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 30260 грн., зі строком кредитування до 21.01.2023 року, з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 67% річних. Відповідно до п. 3.9 Договору, за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 74% річних. Вказаний кредитний договір було підписано відповідачем особисто. При цьому, як встановлено з наданих позивачем виписок про рух коштів по рахунку картки з лімітом, відповідач активно користувався кредитними коштами. 30.08.2021 року між акціонерним товариством «Укрсиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» було укладено договір факторингу № 219, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 96124417000 від 21.01.2020 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 219, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 96124417000 від 21.01.2020 року (номер у реєстрі 16). Відповідно до довідки за заборгованістю боржника [PERSON] , у останнього перед позивачем станом на 20.11.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 27604,79 грн., яка складається із за основним боргом 24381,30 грн. та 7223,49 грн. заборгованості за відсотками, за різницею суми 4000 грн. сплаченої відповідачем 10.05.2024 року на користь позивача. Проведений позивачем розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору та підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування відповідачем суду не представлено. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема викладеної у Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем долученими до позову виписками про рух коштів по рахунку картки з лімітом підтверджено встановлення акціонерним товариством «Укрсиббанк» відповідачу кредитного ліміту, активне використання ним кредитних коштів, здійснення часткової сплати заборгованості та розмір заборгованості по тілу та відсоткам. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за договором, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так-як доказів сплати заборгованості або спростування долученого\~позивачем розрахункувідповідачкою не надано, відсотки нараховані у визначений в договорі спосіб та строк, в межах строку кредитування і за встановленою відсотковою ставкою, та з врахуванням проплат, здійснених відповідачкою. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved