Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] із позовом до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори про зняття арешту з-під майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому стало відомо про наявність арешту на квартиру, що розташована по [ADDRESS] власником якої він є, а саме наявний запис обтяження 2698123, що накладений постановою про арешт б/н від 30.11.2005 року Сьомою Дніпропетровською нотаріальною конторою. Згідно із відповіддю Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено відсутність виконавчих проваджень на виконання яких було накладено арешт на майно. Тому позивач прохав суд зняти арешт із майна. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, прохала задовольнити. Зазначила, що наразі позивач є військовослужбовцем. Відповідач був належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав. На виконання ухвали суду надав наявні документи щодо накладення арешту на квартиру. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.11.2005 року, арешт на квартиру, що розташована по [ADDRESS] накладено у зв`язку із стягненням аліментів із Позивача на утримання дитини. Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження здійснено 14.12.2005 року. Відповідно до довідки №15575 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, [PERSON] є наймачем у квартирі, що розташована по [ADDRESS] із 23.02.2004 року. Відповідно до відповіді Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.08.2025 №120764, яка надана на виконання ухвали суду, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження у межах якого було винесено постанову АМ 102156 від 30.11.2004 стосовно [PERSON] , відсутнє. У судовому засіданні представником Позивача було долучено свідоцтво про народження доньки Позивача на користь якої стягувалися аліменти. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в\~ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до чч.2, 5\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2\~ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Суд також враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого спірного арешту на майно боржника за відсутністю відкритого виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право власності позивача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 березня 2023 року у справі №363/2043/20 (провадження №61-8835св22) з припиненням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Із наданою державним нотаріусом постанови б/н про накладення арешту на майно вбачається, що накладення арешту на квартиру було здійснено у зв`язку із стягненням із Позивача аліментів на утриманні дитини у 2005 році. Відповідно до свідоцтва про народження, донька Позивача народилася [INFO] , тобто зараз останній 31 рік, а отже правова підставі накладення арешту на майно Позивача себе вичерпала. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту із квартири, що розташована по [ADDRESS] , тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном, і суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, та мають бути задоволені. На підставі ст.ст.319,\~321 ЦК України,

Outcome: approved