Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 31.07.2025 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] у частці - 12,5%, з [PERSON] , як фізичної особи та законного представника [PERSON] у частці - 75%, [PERSON] у частці - 12,5%, на свою користь як зі спадкоємців позичальника [PERSON] , померлого [INFO] заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2021 року у розмірі 56 890,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту. З заявлених вимог вбачається, що вимоги позивачем до [PERSON] пред`явлені, як до фізичної особи та як законного представника малолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між банком та [PERSON] 12.11.2021 року було підписано договір, за умовами якого останньому було відкрито кредитну лінію. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Через невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, у останнього виникла заборгованість станом на момент його смерті, у розмірі 56890,00 грн.. яка дорівнює сумі заборгованості за тілом кредиту. В подальшому позивачеві стало відомо, що спадкоємцями до майна [PERSON] , якими прийнято спадщину, є: [PERSON] , [PERSON] , малолітня [PERSON] , [PERSON] , якими вчинені дії з прийняття спадщини. Відповідачами боргові зобов`язання спадкодавця, в добровільному порядку не виконані. Приймаючи, що до складу спадщину входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.08.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. Разом з позовом позивачем надано до суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.09.2025 року задоволено та витребувано: - з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 38226516; місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) інформацію про осіб (повні дані про прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, інші дані за наявності що ідентифікують особу), які були зареєстрвоані за адресою місця реєстрації - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), станом на дату його смерті - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса (код ЄДРПОУ 42511768; місцезнаходження: вул. Космонавтів, 11 «А», м. Одеса, 65080) належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 12.11.2025 року на виконання вказаної ухвали суду до суду з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла витребувана судом інформація. 17.11.2025 року на виконання вказаної ухвали суду до суду з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшли витребувані судом документи. У судове засідання призначене на 19.11.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, в матеріалах справи наявна заява сторони позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій позивач просить суд здійснювати розгляд справи в письмовому провадженні, за відсутності сторін по справі, у тому числі позивача, що свідчить про волевиявлення сторони позивача на підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Щодо неявки відповідачів по справі. Частиною 6\~статті 187\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання зазначеної вимоги, судом були отримані 01.08.2025 року відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру та встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (відповідь № [NUMBER] ); - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (відповідь № [NUMBER] ); - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (відповідь №1630479). Приймаючи наявні зареєстровані місця проживання відповідачів, судом здійснювалось повідомлення останніх про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, на вказані адреси місця проживання відповідачів. Відповідачка [PERSON] 24.10.2025 року отримала судову кореспонденцію, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи, однак про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] поштову кореспонденцію не отримали, яка повернулась до суду без вручення з підстав відсутності адресатів за вказаною адресою. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином, відповідачі про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлялись належним чином, однак,\~у встановлений судом строк не скористались процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано\~заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 12.11.2021 року [PERSON] , (надалі позичальник) звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої, банк надає позичальнику платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У анкеті-заяві зазначено, що підписанням цієї Заяви на підставі статті 634 Цивільного кодексу України позичальник приєднується до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Автоплатежі"" Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Позичальник підписавши цю заяву підтвердив, що банком надано йому інформацію, передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Того ж дня, 12.11.2021 року [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про: контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію; інші важливі правові аспекти. У відповідності до наданої до суду довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] банком були видані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 08.10.2013 року, з терміном дії по травень 2017 року; № [NUMBER] , дата відкриття 12.07.2016 року, з терміном дії по жовтень 2018 року; № [NUMBER] дата відкриття 06.07.2018 року, з терміном дії по квітень 2022 року; № [NUMBER] дата відкриття 15.11.2019 року, з терміном дії по квітень 2023 року; № [NUMBER] дата відкриття 31.08.2020 року, з терміном дії по березень 2024 року; №5363542017338634 дата відкриття 29.07.2021 року, з терміном дії по травень 2025 року; № [NUMBER] дата відкриття 12.11.2021 року, з терміном дії по травень 2025 року. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на відкриту на ім`я [PERSON] платіжну картку було встановлено кредитну лінію, з наступними лімітами: 08.10.2013 року старт карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту в сумі 12400,00 грн.; 04.07.2016 року зменшення кредитного ліміту до 2000,00 грн.; 06.07.2016 року збільшення кредитного ліміту до 4000,00 грн.; 14.07.2016 року збільшення кредитного ліміту до 12000,00 грн.; 26.05.2017 року збільшення кредитного ліміту до 15000,00 грн.; 13.09.2017 року збільшення кредитного ліміту до 25000,00 грн.; 06.07.2018 року збільшення кредитного ліміту до 26000,00 грн.; 24.05.2019 року збільшення кредитного ліміту до 50000,00 грн.; 15.11.2019 року збільшення кредитного ліміту до 51000,00 грн.; 31.08.2020 року збільшення кредитного ліміту до 51500,00 грн.; 09.11.2020 року - збільшення кредитного ліміту до 57000,00 грн.; 19.07.2022 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. Згідно з наданою до суду випискою по картковому рахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 12.11.2021 року, станом на 22.05.2022 року становить\~визначену суму 56890,00 грн. та дорівнює сумі заборгованості по тілу кредиту. Частиною 2\~статті 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За правилом ч. 1\~ст.205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України,\~в редакції станом на момент укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом\~ст. 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною . Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, надані позивачем докази на підтвердження існування договірних відносин за наслідком укладення кредитного договору №б/н від 12.11.2021 року між АТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , як і отримання за цим договором позичальником кредитних коштів, як і поданий до суду розрахунок заборгованості в загальній сумі \~56890,00 грн., під час розгляду справи відповідачами не оспорювався. За таких обставин, суд вважає підтвердженим факт належного укладення між позивачем та [PERSON] кредитного договору №б/н від 12.11.2021 року, належного його укладення з боку банку, виникнення у [PERSON] обов`язку з повернення отриманих кредитних коштів на визначених договором умовах і строки, як і наявність суми заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором №б/н від 12.11.2021 року, станом на 22.05.2022 року в загальній сумі 56890,00 грн. Також, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, за наслідком чого 11.07.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №7027, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . На підставі вищевикладеного вбачається, що на день смерті [PERSON] , в останнього внаслідок невиконання умов кредитного договору №б/н від 12.11.2021 року залишилась наявна заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» в сумі 56890,00 грн. У відповідності до положень ст. 1220 ЦК України, внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що визначено ст. 1216 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст. 1270 ЦК України,\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1\~ст. 1273 ЦК України,\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього кодексу, Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.3, 4, 5\~ст. 1268 ЦК України,\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу\~(6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273\~цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1\~ст. 609 ЦК України,\~зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1\~ст. 1270 ЦК України\~строк. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 1281 ЦК України,\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно з\~ст. 1282 ЦК України,\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~ст. 1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений\~ст. 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2\~ст. 1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Приймаючи вищевикладене, судом встановлюється наявність спадкоємців до майна померлого, якими прийнято спадщину, наявність дотримання кредитором норм\~ст. 1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. 12.11.2025 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 29.09.2025 року від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла інформація з якої вбачається, що станом на дату смерті [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] значились зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; а також за адресою: [ADDRESS] значився зареєстрованим [PERSON] . Додатково, у відповіді на ухвалу суду Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради зазначено, що оскільки будинкові книги на будинки за вказаними адресами можуть бути передані не в повному обсязі, у тому числі для їх сканування, наведена у відповіді інформація про осіб, місце проживання яких зареєстровано за зазначеними адресами може бути неповною. Також, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів,\~29.09.2025 року до канцелярії суду від Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшли завірені копії матеріалів спадкової справи №844/2022, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть №7027 від 11 липня 2022 року. Так, зі змісту витребуваної судом спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулись: - [INFO] [PERSON] , як дружина померлого; - [INFO] [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка є донькою померлого; - [INFO] [PERSON] , як донька померлого. - [INFO] [PERSON] , як мати померлого. Відповідно до довідки зі Спадкового реєстру за №70004151 від 13.09.2022 року, інформація щодо наявності заповітів, спадкових договорів складених [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. У відповідності\~до положень\~ст.\~1223\~ЦК України,\~право на\~спадкування\~мають\~особи,\~визначені\~у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. За наслідком чого судом встановлено, що спадкування до майна [PERSON] , померлого [INFO] , здійснювалось за законом, спадкоємцями першої черги до майна якого, якими в свою чергу реалізовано право на прийняття спадщини у встановлений законом строк є: [PERSON] , як дружина померлого; малолітня [PERSON] , [INFO] , яка є донькою померлого; [PERSON] , як донька померлого; [PERSON] , як матір померлого. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадковим майном після смерті\~ [PERSON] , померлого [INFO] ,\~є: 1/2 частки у праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності; 1/2 частки у праві приватної спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:09:002:0059, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також у відповідності до матеріалів спадкової справи №844/2022, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальніковою З. В. були видані: - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-680 від 26.07.2023 року, на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - земельної ділянки 5110136900:09:002:0059 та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-681 від 26.07.2023 року, на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - житлового будинку [ADDRESS] та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-682 від 26.07.2023 року, на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - земельної ділянки 5110136900:09:002:0059 та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-683 від 26.07.2023 року, на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - житлового будинку [ADDRESS] та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-689 від 26.07.2023 року, на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - земельної ділянки 5110136900:09:002:0059 та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-690 від 26.07.2023 року, на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - житлового будинку [ADDRESS] та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом №5-868 від 03.10.2023 року на ім`я [PERSON] на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - земельної ділянки 5110136900:09:002:0059 та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 26.07.2023 року на ім`я [PERSON] на 1/2 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - земельної ділянки 5110136900:09:002:0059 та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 26.07.2023 року на ім`я [PERSON] на 1/2 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - житлового будинку [ADDRESS] та зареєстровано право власності на це майно; - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] не отримувалось. Разом з тим, судом враховується, що у відповідності до положень статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Згідно частини першої\~статті 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що отримання спадкоємцем,\~\~який прийняв спадщину,\~\~свідоцтва про право на спадщину\~є правом, а не обов`язком спадкоємця. У відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), та Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. У постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зазначено, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень»\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає доведеними доводи позивача, що відповідачі, є спадкоємцями до майна [PERSON] , померлого [INFO] , якими належним чином прийнято спадщину, а відтак до яких перейшли права та обов`язки померлого спадкодавця, у тому числі за борговими зобов`язаннями спадкодавця в межах вартості отриманої спадщини. Також суд вважає доведеними доводи позивача, що виходячи з розмірів часток отриманого у спадщину майна, [PERSON] відповідає за зобов`язаннями в межах 5/8 розмірів отриманого у спадщину майна що становить 62,5%; [PERSON] , від імені якої діє законний представник [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/8 частці кожний, що становить по 12,5 %. Як було встановлено судом вище, на день смерті [PERSON] в останнього внаслідок невиконання умов кредитного договору №б/н від 12.11.2021 року залишилась наявна заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» в сумі 56 890,00 грн. З матеріалів спадкової справи №844/2022, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що 29.05.2024 року за вх. №1572/01-16 до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла від АТ КБ «Приватбанк» письмова претензія від 25.04.2024 року про включення кредиторських вимог до спадкової маси [PERSON] та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 56890,00 грн. У вимозі зазначено, що звернення банку з даною вимогою здійснюється одразу ж після дізнання інформації про смерть позичальника [PERSON] . Будь-яких доказів на підтвердження спростування цих обставин, як і обізнаність банку про смерть [PERSON] у більш ранній термін, ніж звернення з вказаною претензією-вимогою, як і доказів про повідомлення відповідачами банк про смерть [PERSON] , як позивальника за спірним кредитним договором, до суду відповідачами не надано. Як вбачається, 11.07.2024 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Зоєю Сальніковою за наслідком отримання вказаної претензії кредитора було скеровано листа за вих. №2866/02-14 на адресу АТ КБ «Приватбанк» з повідомленням, що з заявами про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] звернулись: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Тієї ж дати, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Зоєю Сальніковою скеровані листи, на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах малолітньої [PERSON] з повідомленням про надходження претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців в межах суми наявної заборгованості у розмірі 56890,00 грн. За наслідком чого, суд вважає, що позивач в цій справі належним чином у встановлені статтею 1281 ЦК України строк пред`явив свої вимоги до спадкоємців померлого, шляхом скерування письмової претензії про наявність і сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.11.2021 року, укладеним з [PERSON] до державного нотаріуса в рамках спадкової справи №844/2022, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19). За наслідком викладеного, суд доходить до висновку, що смерть позичальника у даній справі не припиняє зобов`язання за кредитним договором №б/н від 12.11.2021 року. При цьому, суд також враховує, що вартість\~успадкованого відповідачами житлового будинку та земельної ділянки, значно вища, ніж заявлені позовні вимоги у розмірі\~56890,00 грн.,\~а тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в заявленому розмірі. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 468/2121/14-ц (провадження № 61-18230св18), від 14.11.2018 у справі № 191/405/15-ц (провадження № 61-17160св18) та від 30.01.2019 у справі № 520/17508/15-ц (провадження № 61-18439св18) зроблено наступні висновки, що у ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано так, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим стосовно законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Отже, спадкоємці померлого боржника є його правонаступниками, проте в частині виконання обов`язків такого позичальника їх відповідальність обмежується вартістю майна, одержаного у спадщину. У іншій частині вимог вимоги кредитора до спадкоємців померлого боржника пред`явлені бути не можуть, оскільки вони в цій частині вимог не відповідають перед банком як позикодавцем. У постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №2609/30529/12 (провадження 61-1475св21), від 18.09.2019 у справі №640/6274/16-ц (провадження №61-25487св18) та від 19.02.2020 у справі №607/98/17 (провадження №61-27515св 18) зроблено висновки про те, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Отже, межі відповідальності спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежені вартістю спадкового майна. Відповідно до принципу змагальності та ст. 81 ЦПК України вартість успадкованого майна має доводити спадкоємець. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. \~Відповідно до\~\~\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. \~Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. \~Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. \~При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного,\~аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та наявність правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим з кожного з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача відповідно до розміру частки успадкованого майна заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2021 року, яка становить у загальному розмірі 56890,00 грн., а саме підлягає стягненню: з [PERSON] в сумі 7111,25 грн. що дорівнює 12,5%; [PERSON] , в сумі 7111,25 грн. що дорівнює особисто успадкованій частці розміром 62,5% та в сумі 35556,25 грн., як законного представника малолітньої [PERSON] , якою успадковано спадщину розміром 12,5%; [PERSON] в сумі 7111,25 грн. що дорівнює 12,5%. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається, позивачем під час звернення до суду з цим позовом було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним підтвердженням. Приймаючи положення ст. 141 ЦПК України та задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог до кожного з відповідачів, а саме з [PERSON] в сумі 302,80 грн., з [PERSON] яка діє в своїх інтересах 1514,00 грн. та в сумі 302,80 грн. як законного представника малолітньої [PERSON] , з [PERSON] в сумі 302,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved