Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

13.05.2025 року представник позивача - адвокат Варламов М.М., який підтвердив свої повноваження електронним ордером серії ВН №1497316 від 03.05.2025 року (а.с.30) звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] та просить суд позбавити [PERSON] , відповідача по справі батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . При цьому представник позивача посилається на те, що позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Шлюб офіційно не був зареєстрований. У результаті спільного проживання, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Після народження дитини спочатку обидва батьки мешкали із дитиною, однак із самого початку основний тягар догляду та виховання лежав виключно не позивачеві. Матір дитини фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків: не займалась харчуванням, піклуванням, лікуванням, гігієною дитини, не брала участі у веденні господарства, не цікавилась потребами дитини, а більшість часу проводила поза межами дому. Починаючи з 2022 року ситуація загострилася, відповідачка остаточно залишила спільне місце проживання, виїхала до [ADDRESS] , де проживає із новим співмешканцем. При цьому вона залишила малолітню дитину без нагляду та забезпечення, поклавши всі обов`язки щодо її виховання та утримання на батька - позивача. На даний час позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] , у зв`язку з цим, виконання щоденних обов`язків по догляду та вихованню малолітньої дитини - [PERSON] тимчасово здійснює його мати, бабуся дитини. Біологічна мати дитини - [PERSON] не бере жодної участі у житті доньки, не надає матеріальної допомоги, не телефонує, не цікавиться здоров`ям, емоційним станом чи потребами дитини. Фактично з 2022 року відповідачка повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, залишивши долю дитини на повну відповідальність батька. Без позбавлення матері дитини батьківських прав, позивач не може вільно вирішувати питання всебічного забезпечення дочки, тому для захисту її прав та інтересів через представника звертається до суду з цими позовними вимогами. Ухвалою судді від 16.05.2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено сторони (а.с.34,35). Ухвалою суду від 01.08.2025 року підготовче провадження було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - Варламов М.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без участі позивача, так як той проходить військову службу та не може наразі з`явитися до суду. Пояснив, що сторони з 2022 року не проживають разом, мати дитини жодним чином не приймає участь у житті дитини, не цікавиться її долею, а ні матеріально, а ні займається її вихованням. Позивач не намагається уникнути свого обов`язку боронити державу, в першу чергу необхідно врахувати інтереси дитини. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання на території України, причину неявки суду не повідомила, проігнорувала усі п`ять судових викликів, відзив на позовну заяву до суду не подала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - начальник Служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області - Мохначева М.М., яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності №2769/02-12 від 22.10.2024 року, в судовому засіданні вважала доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Мати жодного разу не з`явилася на засідання органу опіки, згідно нотаріально засвідченої заяви вона дала свою згоду на позбавлення її батьківських прав. Згоду надала у зв`язку з тим, що вона морально не готова брати на себе батьківські (материнські) обов`язки. Така поведінка матері свідчить про її самоусунення від батьківських обов`язків, тому для захисту прав та інтересів дитини вона вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В силу п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , яке видане 27 листопада 2020 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису №293 від 27.11.2020 року (а.с.8) її батьками є [PERSON] позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі, місцем народження зазначене м.Болград Болградського району Одеської області. Зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та дочки [PERSON] є [ADDRESS] , що підтверджується довідками виконавчого комітету Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області про реєстрацію місця проживання особи від 20 грудня 2019 року (а.с.7) та №188 від 10.12.2020 року (а.с.9). Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №84/11-10 від 21 вересня 2020 року (а.с.11), але відповідачка за цією адресою не проживає. Сторони ніколи в зареєстрованому шлюбі не перебували, доказів протилежного суду надано не було. Судом досліджено письмовий висновок органу опіки та піклування Болградської міської ради Одеської області, з якого видно, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, було досліджено зібрані докази, при цьому відповідач [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, надала нотаріально зареєстровану заяву (№715), в якій надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] , та органом опіки та піклування було зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Судом досліджено лист старости Залізничненського старостинського округу Болградської міської ради - Гергі С. за вих.№49/02-12 від 23.04.2025 року, з якого встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] у фактичних (не зареєстрованих) шлюбних стосунках. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] . Позивач ніде офіційно не був працевлаштований, але працював по найму. [PERSON] не працювала. (а.с.23). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.04.2025 року №69, зі слів матері позивача - [PERSON] - [PERSON] , яка знаходилася на час обстеження в будинку та сусідів [PERSON] та [PERSON] , мати дитини [PERSON] не проживає разом з дитиною більш двох місяців. [PERSON] на даний час знаходиться у [INFO] . Зі слів сусідів [PERSON] неодноразово залишала дитину з батьком на невизначений час. Все необхідне для проживання дитини є, на момент відсутності батька з 12.04.2025 року по теперішній час дитина проживає з бабусею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). З довідки військової частини [NUMBER] №08/390 від 02.05.2025 року, видно, що [PERSON] дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] Державної прикордонної служби України з 18 квітня 2025 року (наказ командира частини від 19.04.2025 року №19.04.2025 року №275-ОС) по теперішній час (а.с.29). Органом опіки та піклування було досліджено акт обстеження умов проживання матері від 02.05.2025 року, та встановлено, що служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради провели обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де відповідач фактично проживає з лютого 2025 року. Умови проживання задовільні, але квартира потребує ремонту. Для виховання та розвитку дитини умови відсутні. Мати дитини не проживає з дитиною з 2022 року. [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Так, [PERSON] надала заяву про надання згоди на позбавлення її батьківських прав, щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ця заява 08 травня 2025 року посвідчена приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., зареєстрована в реєстрі за №3715 (а.с.28). Надана заява свідчить про те, що відповідач не має наміру виконувати свої батьківськи права відносно дитини, вона самоусунулась від їх виконання та фактично поклала цей обов`язок на батька дитини. Ніхто не може примусити її виконувати свої батьківські обов`язки відносно дочки, тим самим вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Окрім цього позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача - [PERSON] аліментів та на підставі цієї заяви 14.05.2025 року судом по справі № 497/1066/25, провадження №2-н/497/53/25 було видано судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.05.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний наказ пред`явлено до примусового виконання, але доказів відкритого виконавчого провадження суду не надано, як й не надано доказів сплати за цім наказом відповідачкою аліментів на утримання дитини. Тобто судом було встановлено, що мати дитини не цікавиться нею, вихованням та утриманням дочки не займається, з нею не проживає, не турбується про життя та здоров`я дочки, матеріально не допомагає, навіть надала заяву до органу опіки, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов`язків відносно дочки [PERSON] . Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дочкою їй ніхто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України «Мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Згідно з п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат

Outcome: approved