Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 01 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» і [PERSON] був укладений кредитний договір №8144091, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. на строк 360 днів і зобов`язався повернути кредитодавцю суму отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Кредитні кошти були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення кредитного договору. 28 березня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №28032025, відповідно до умов якого право грошової вимоги у тому числі і за вищезазначеним кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Пунктом 1.1 Договору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 28 березня 2025 року до договору факторингу від №28032025 від 28 березня 2025 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 23050,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн.; суми заборгованості за відсотками в розмірі 9000,00 грн.; суми заборгованості за пенею, штрафами в розмірі 9050,00 грн. Отже,\~позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №8144091 від 01 серпня 2024 року, який був укладений між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] . Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 23050,00 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справи за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, але неодноразово викликався в судові засідання через оголошення на сайті «Судова влада». Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 01 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» і [PERSON] був укладений кредитний договір №8144091, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. на строк 360 днів і зобов`язався повернути кредитодавцю суму отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Кредитні кошти були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У випадку невиконання або неналежного виконання споживачем щобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 450,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 100,00 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день невитконання та/або неналежного виконання. 28 березня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №28032025, відповідно до умов якого право грошової вимоги у тому числі і за вищезазначеним кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Пунктом 1.1 Договору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 28 березня 2025 року до договору факторингу від №28032025 від 28 березня 2025 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 23050,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн.; суми заборгованості за відсотками в розмірі 9000,00 грн.; суми заборгованості за пенею, штрафами в розмірі 9050,00 грн. Отже,\~позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №8144091 від 01 серпня 2024 року, який був укладений між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 27 березня 2025 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 23050,00 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч.1\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання -\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, розмір заборгованості підтверджений документально, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 3028,00 грн., відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved