Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 03.09.2025 він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене майно. Але постановою нотаріуса від 04.09.2025 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що в зазначений строк заяву про прийняття спадщини до нотаріуса він не подав. Разом зі спадкодавцем зареєстрований він не був. Причинами пропуску строку на прийняття спадщини є те, що він помилково вважав, що згідно з постановою Кабміну № 164 від 28.02.2022, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Від дня смерті спадкодавця строк подачі заяви на відкриття спадкової справи збільшили від 6 до 10 місяців. Але пізніше від нотаріуса він дізнався, що дану норму закону було скасовано. Провадження у справі відкрито 01.10.2025. Суд ухвалою від 01.10.2025 витребував у приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бас Я.А. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою від 24.10.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.02.2025. Відповідно до копії Договору довічного утримання від 10.02.2010 та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25509256 від 09.03.2010 [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки № 3004 від 03.09.2025 Верхньодніпровської міської ради Збаранський Віктор Олексійович з 02.11.2012 та до 23.02.2025, до дня своєї смерті, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною на момент смерті адресою був зареєстрований один. 03 вересня 2025 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бас Яніни Анатоліївни з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 04 вересня 2025 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бас Яніною Анатоліївною було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] з причин порушення ним строку для прийняття спадщини, передбаченого п. 1 ст. 1270 ЦК України. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у разі відсутності заповіту - особи, визначені в статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що отримання свідоцтва про право на спадщину є неможливим, оскільки спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк після померлого [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 82414951 від 03.09.2025, інформація у Спадковому реєстрі щодо [PERSON] відсутня. Отже, судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 565/1145/17 зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини також можуть бути визнані, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам, суд доходить висновку, що через введення у Україні воєнного стану та необізнаністю в змінах законодавчих актів, позивач мав об`єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також встановлено, що між закінченням строку для прийняття спадщини і зверненням позивача до суду пройшов незначний період часу. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС, викладеній у справі № 681/203/17 від 17.10.2018 зазначається, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про визначення додаткового строку про прийняття спадщини є підставою для задоволення позовних вимог. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті спадкодавця у визначені законом строки ніким не прийнята, визначений законом строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин. З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved