Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Представник позивача у травні 2025р. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ»\~ суму заборгованості в розмірі 7830 грн, судовий збір - 2422,40 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13 грудня 2020 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» було укладено кредитний договір № 166861 на наступних умовах: - сума виданого кредиту 1500 грн; строк кредиту 30 днів; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. ТОВ «Займер» надало відповідачу кредит у вказаному розмірі, але відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 166861 в сумі 7830 грн, з яких: 1500 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту;\~ 6330 грн -прострочена заборгованість за процентами. 02.06.2025р. відповідач подала суду відзив в якому зазначила, що позивачем не доведено факту перерахування їй коштів, а також не підтверджено правильність нарахування % за користуванням кредиту. 04.06.2025р. представник подав суду заяву про розподіл/відшкодування судових витрат та просив стягнути з відповідача 10500грн. витрат на правову допомогу. 19.06.2025р. представник позивача подав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що договір укладений між сторонами в електронній формі та підписаний\~ ними, які узгодили всі умови згідно договору. Також, щодо нарахування процентів за користування кредитом - зазначає, що позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, а тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необгрунтованим. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Також до відповіді на відзив позивачем надано розрахунок заборгованості за Договором №166861 від 13.12.2020 року. 25.09.2025р. відповідач додатково надала суду заяву про застосування строку позовної давності та просила відмовити в задоволенні повністю. 07.10.2025р. позивач надав суду заяву в якій заперечив щодо пропуску строку позовної давності, посилаючись на положення Цивільного кодексу України, зокрема, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період дії карантину та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період дії в Україні воєнного стану, та вважає що строк позовної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог про стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`являлася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, однак скористалась подачею відзиву на позов та заяву щодо строків позовної заяви. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 грудня 2020 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 166861 на наступних умовах: - сума виданого кредиту 1500 грн; - строк кредиту 30 днів тобто до 11.01.2021; - процентна ставка 2% на добу або 730 % річних. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить довідка про ідентифікацію. Разом з тим вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання. Згідно виписки з особового рахунку, поданого як позивачем та і первинним кредитором, за кредитним договором № 166861 від 13.12.2020, станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості становить 7830 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6330 грн., за період з 13.12.2020р. по 11.07.2021 р. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу 01-28/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Займер» передає (відступає) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «Займер» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу 01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 166861 на суму заборгованості, що складає 7830 грн, з яких 1500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6330 грн. прострочена заборгованість за процентами. Позивач звертаючись до суду вказує, що первинний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти на умовах передбачених договором, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, що становить 8925 грн. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 13.01.2025 направило досудову вимогу на адресу відповідача щодо виконання зобов`язань за кредитним договором та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, що стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачених законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається із матеріалів справи кредитний договір між первісним кредитором укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] при оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер телефону, платіжну картку. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявниця використала для підтвердження підписання договору позики. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 1500грн. є обґрунтованими, а заперечення відповідача щодо відсутності доказів про укладання договорів і надання коштів спростовуються матеріалами справи. При цьому, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Згідно з п. 1.2 Договору №166861 від 13.12.2020 року кредит надається строком на 30 днів, тобто до 11.01.2021. Строку дії договору 30 днів. Відповідно до п.1.3 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована, загальний розмір прцентної ставки 900 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У матеріалах справи відсутні докази продовження строку договору шляхом здійснення [PERSON] протягом дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду. Таких оплат Відповідачем не здійснювалося. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», звертаючись до суду з позовом, не посилалося на нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» процентів за користування кредитом після 11.01.2021 року (більше 30 днів), тобто поза межами строку кредитування. Отже, доведеним є зобов`язання [PERSON] з повернення ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» процентів за користування кредитом в межах строку кредиту (30 днів), тобто 900 грн. (30 днів х 2% х 1500,00 грн. = 900,00 грн.). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування є безпідставними. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 255, 257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного КодексуУкраїни були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Дія карантину завершена 1 липня 2023 року відповідно до Постанови КМУ №651 від 27.06.2023. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 13.03.2022 року внесено зміни до п.19 Прикінцевих таперехідних положень ЦК України де зазначено, що «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії"». Дана норма булла скасована 14.05.2025 р. Таким чином, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права на стягнення заборгованості. Вирішуючи питання судових витрат у справі суд виходив з такого. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на надання професійної правничої допомоги. За правилами ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 742,49 грн., у відповідності до задоволених вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно заяви про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10 500 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі № 201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Outcome: partial