Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

В провадженні\~Нікопольського міськрайонного\~суду Дніпропетровської\~області перебувала\~цивільна справа\~за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів були задоволені. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 37 689 грн. (тридцять сім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять грн.) 09 коп. а також стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн.) 20 коп. 31 липня 2025 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», не погодившись з вищевказаним рішенням суду, до Дніпровського апеляційного суду подало апеляційну скаргу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року було вирішено: цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерне \~товариство \~комерційний банк\~«Приватбанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2025 року по цивільній справі за позовною\~заявою [PERSON] \~до АТ\~КБ «Приватбанк»\~про захист\~прав споживачів повернути до суду першої інстанції для належного оформлення. При цьому, підставою для повернення вищевказаної цивільної справи до суду першої інстанції було те, що в ході апеляційного провадження колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції розглянуто лише одну позовну вимогу [PERSON] щодо стягнення коштів з відповідача на її користь, тоді як остання у своєму позові заявила дві позовні вимоги, зокрема, і про зобов`язання АТ КБ\~Приватбанк\~відновити кошти на рахунку [PERSON] , припинивши нарахування відсотків та пені, що судом першої інстанції не було розглянуто по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до наступного. Так, згідно ч.1\~ст.270 ЦПК України,\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Частиною 3\~ст.270 ЦПК України\~ встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією, згідно\~ст.129 Конституції України. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та, в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77\~та ст.80 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6\~ст.81 ЦПК України,\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог\~ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеному в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, всебічно, повно, об`єктивно були дослідженні наявні у справі докази, в результаті чого суд мав підстави для ухвалення рішення по даній справі. При цьому, з урахуванням поданих документів та доказів, які містились в матеріалах справи, безпосередньо про обгрунтованість заявлених вимог, суд, при ухваленні рішення, в резолютивній його частині вирішив питання щодо стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 37 689 грн. 09 коп. Однак, що стосується заявленої вимоги про зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відновити кошти на рахунку позивачки, припинивши нарахування відсотків та пені, то дані вимоги є фактично взаємопов`язаними, оскільки є наслідком задоволення вимог щодо безпосереднього стягнення коштів, які є предметом розгляду. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне усунути даний недолік та доповнити рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2025 року.

Outcome: approved