Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] у якому прохала постановити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] , поширену інформацію та стягнути на користь позивача 2000 грн моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що все життя працювала щоб забезпечити свою родину, до укладення шлюбу з [PERSON] займалася підприємницькою діяльністю. 14 вересня 2021 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та проживали разом в с. Слобода Конотопського району Сумської області. 19 жовтня 2023 року рішенням Буринського районного суду цей шлюб було розірвано. Позивачу стало відомо про поширення щодо неї недостовірної інформації відповідачем [PERSON] , яка має дружні стосунки з колишнім чоловіком позивача. Відповідач [PERSON] поширювала плітки по селу про те, що [PERSON] ніколи ніде не працювала, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Хоча позивач неодноразово викликала поліцію з приводу вчинення сварок [PERSON] . Так, у липні 2023 року, на її виклик поліції з приводу сварки із [PERSON] , разом з дільничним офіцером поліції прибула [PERSON] , яка ображала позивача та виштовхувала з подвір`я. Позивач, не маючи де проживати виїздила за кордон до Словенії. Цей випадок призвів до того, що позивач проходила лікування у лікаря-психотерапевта, що підтверджується відповідною довідкою. Вважає, що відповідач розповсюджувала проти позивача неправдиву та недостовірну інформацію, що впливає на зниження цінності її особи та приниження гідності. Подавши неправдиву інформацію про позивача, яка була доведена до жителів с. Слобода та розповсюджуючи цей факт серед населення, відповідач створила негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши честь позивача (а.с. 2 4). У підготовчому судовому засіданні [PERSON] змінила предмет позову в частині стягнення моральної шкоди та прохала суд стягнути на свою користь 20\~000 грн моральної шкоди (а.с. 40). Представник відповідача адвокат Спасьоненко О.В. надав відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є неналежним та неефективним з огляду на обставини справи. Також не надано докази на підтвердження обґрунтованості вимоги про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що орієнтовний (попередній) розмір судових витрат понесених відповідачем складає 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 32-36). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 16 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до Буринського районного суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Буринського районного суду від 24.04.2025 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , про захист честі, гідності, та стягнення моральної шкоди передано на розгляд за підсудністю до Конотопського міськрайонного суду. 28 травня 2025 прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 червня 2025 року на 13:30 год. (а.с.26). 16 червня 2025 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача (а.с. 29). 26 червня 2025 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку зі зміною позивачем предмету позову в частині моральної шкоди (а.с. 41). 17 липня 2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному (а.с. 43). 29 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 45). 18 вересня 2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному (а.с. 49). 13 жовтня 2025 року судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача (а.с. 50, 52). 29 жовтня 2025 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою свідків, постановлено ухвалу про привід свідка [PERSON] (а.с. 60). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і прохала його задовольнити з підстав викладених у позові. Також пояснила, що [PERSON] розповідала [PERSON] неправдиву інформацію про неї, а саме, що вона нероба, ніде не працює, зловживає спиртним. Цю неправдиву інформацію потім по селу розповсюдив [PERSON] . Така інформація принижує її честь, гідність та репутацію, оскільки позивач все життя працювала, про що свідчать записи в трудовій книжці, спиртним ніколи не зловживала. Вважала за можливе завершувати розгляд справи за відсутності свідків [PERSON] та [PERSON] , місце проживання яких їй невідомо. Представник відповідача адвокат Спасьоненко О.В. в задоволенні позову прохав відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З наданої позивачем довідки КНП «Буринська лікарня ім. проф. М.П. Новаченка» від 13.08.2024 вбачається, що [PERSON] , 1955 р.н., лікується у лікаря-психіатра із діагнозом «Неврастенія» (а.с. 5). 14 вересня 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрацію шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] (а.с. 7). Вказаний шлюб розірвано рішенням Буринського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 23 листопада 2023 року (а.с. 9). За інформацією Конотопського РВП ГУНП в Сумській області [PERSON] 17 липня 2023 року, 19 липня 2023, 04 серпня 2023 року, 28 серпня 2023 року, 02 жовтня 2023, 03 жовтня 2023 року, 09 жовтня 2023 року, 12 квітня 2024 зверталася із повідомленнями на службу 102 з приводу неправомірної поведінки, домашнього насильства, вчиненого чоловіком [PERSON] . Крім того, 19 квітня 2024 року [PERSON] зверталася до поліції із заявою щодо старости Слобідської сільської ради [PERSON] , яка в серпні 2023 року приїхала за місцем проживання заявниці, виганяла її з будинку, нецензурно висловлювалася. 12 липня 2024 року заявниця зверталася щодо неналежних дій працівників сільської ради; 24 липня 2024 року надходило звернення від [PERSON] , 12 вересня 2024 року остання прохала притягнути до відповідальності [PERSON] за ст. 364-365 КК, ст. 186 КУпАП. 03 січня 2025 року [PERSON] звернулася із повідомленням про те, що [PERSON] у серпні 2023 року неналежно відреагувала на її звернення. 13 січня 2025 року [PERSON] повідомила поліцію про те, що [PERSON] під час судового засідання, на думку заявниці, надав неправдиві покази, що призвело до часткового задоволення її позову (а.с. 6). Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в с. Слобода Буринського району разом з братом [PERSON] , який є міським головою м. Буринь. До нього звертається багато мешканців з різних питань, в тому числі і за місцем проживання. Але вона не пам`ятає, щоб до них зверталася [PERSON] , з якою вона особисто не знайома. [PERSON] знає особисто як працівника органу місцевого самоврядування, посади не пам`ятає. Їй невідомо про розповсюдження [PERSON] будь-яку інформацію стосовно [PERSON] , про звернення [PERSON] до поліції теж невідомо Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] це його колишня дружина. [PERSON] бачив двічі, перший раз на власному дні народження у 2020 році, де була присутня і [PERSON] . Наступного разу у 2023 році, коли [PERSON] як представник територіальної громади разом дільничним поліції прибула за зверненням [PERSON] за місцем його проживання. При цьому ніхто нікого не ображав. [PERSON] не висловлювала жодної негативної інформації відносно [PERSON] і не поширювала ніяких пліток по селу. ІV. Норми права. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації треба розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.2\~ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення\~її\~прав.\~ Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)\~у\~душевних\~стражданнях,\~яких\~фізична\~особа зазнала\~у\~зв`язку\~із\~знищенням\~чи пошкодженням\~її\~майна;\~ 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч.3 ст. 23 ЦК України). За змістом\~ст.\~1167\~ЦК\~України\~моральна шкода,\~завдана\~фізичній\~або юридичній\~особі\~неправомірними\~рішеннями,\~діями\~чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується\~особою,\~яка\~її\~завдала,\~за\~наявності\~її вини,\~крім\~випадків,\~встановлених\~частиною\~другою цієї\~статті.\~ Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)\~якщо\~шкоди\~завдано фізичній\~особі\~внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного\~притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного\~застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного\~затримання,\~незаконного\~накладення адміністративного\~стягнення\~у вигляді\~арешту\~або\~виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з приписати статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). V. Оцінка суду. Вислухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. При цьому суд керується наступним Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Статтею 15\~ЦК\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від\~27\~лютого\~2009\~року\~№\~1\~«Про\~судову\~практику у\~справах\~про\~захист гідності\~та\~честі\~фізичної особи,\~а\~також\~ділової репутації\~фізичної\~та\~юридичної особи» (далі Постанова) роз`яснив судам, що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач не довела належними та допустимими докази поширення недостовірної інформації про неї відповідачем. Так, інформація Конотопського РВП про звернення [PERSON] до поліції свідчить лише про неприязні відносини із колишнім чоловіком [PERSON] , а також стосується неналежного, на думку позивача, розгляду її звернень діловодом Слобідської сільської ради та старостою (а.с. 6). Допитані судом свідки не підтвердили поширення недостовірної інформації відповідачем. Інших доказів суду не надано. Суд дійшов\~висновку,\~що у\~даному випадку\~відповідачем жодна\~недостовірна інформація,\~яка б\~стосувалася позивача,\~не поширювалася\~і відповідно\~відсутній юридичний\~склад правопорушення,\~наявність якого\~могла бути\~підставою для\~задоволення позову\~про захист\~гідності,\~честі чи\~ділової репутації.\~Підстави для\~стягнення моральної\~шкоди також\~відсутні. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: dismissed