Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

04 грудня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , яка підписана його представником адвокатом Фурманом Вадимом Васильовичем, до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у загальній сумі 10\~364,92 дол. США та судові витрати, посилаючись на невиконання умов договору. Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2020 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 10\~000 дол. США, про що свідчить власноручно написана відповідачем розписка від 25.05.2020. Строк повернення боргу до 01.08.2020 р., але відповідач борг не повернув. На неодноразові звернення позивача, відповідач не реагує. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутись до суду для стягнення суми боргу та відповідно до ст. 625 ЦК України відсотків за користування грошима, що в загальній сумі становить 10\~364,92 дол. США. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . 12 жовтня 2021 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення яким вирішено: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 25 травня 2020 року у сумі 10 364,92 доларів США, з яких: 10 000 доларів США сума позики; 276,16 доларів США сума заборгованості за відсотками; 88,76 доларів США 3% річних. Ухвалою суду від 27 червня 2024 року зазначене заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~12 вересня 2024 року надійшов сформований в системі «Електронний суд» адвокатом Кучерявою Т.Ю. відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року зазначений відзив залишено без розгляду. 11 листопада 2024 року представником відповідача подано клопотання про призначення експертизи, обґрунтоване тим, що жодного разу [PERSON] не оформлював розписок і не брав гроші в боргу, копія розписки, яка міститься в матеріалах справи, написана не відповідачем, вона є підробною. Ухвалою суду від 05 березня 2025 року відкладено розгляд клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи. Визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] в підготовче засідання для відібрання експериментальних зразків почерку та підпису. Витребувано у [PERSON] умовно-вільні зразки почерку та підпису; вільні зразки почерку та підпису. Витребувано у [PERSON] оригінал розписки від 25 травня 2020 року. 31 березня 2025 року від представника позивача на виконання вимог ухвали суду від 05 березня 2025 року надійшов оригінал розписки. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. Закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання повторно не прибули, про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи наявність клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, повторну неявку відповідача та його представника та неповідомлення ними причин неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 25 травня 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] 10 000 доларів США (по курсу 26,74 грн за долар), які зобов`язався повернути не пізніше 01 серпня 2020 р., що підтверджується розпискою від 25 травня 2020 року. 09 листопада 2020 року [PERSON] надіслав [PERSON] лист-вимогу про повернення заборгованості у сумі 10\~000 дол. США протягом 5-ти днів з дня отримання листа. [PERSON] зобов`язань не виконав грошові кошти не повернув. Згідно викладеним у позовній заяві розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача [PERSON] становить: 10 364,92 доларів США, з яких: 10 000 доларів США сума позики; 276,16 доларів США сума заборгованості за відсотками; 88,76 доларів США 3% річних по сумі позики за 108 днів. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду, розглянувши 16 січня 2019 року справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Також, Велика Палата ВС дійшла висновку, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач [PERSON] надав суду оригінал розписки від 25 травня 2020 року, за змістом якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 10000 дол. США, по курсу 26,74 грн за долар. Повну суму зобов`язався повернути не пізніше 01 серпня 2020 року. Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) дійшов висновку, у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Під час розгляду цієї справи, відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував цю розписку. Представником відповідача було подано клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, проте, незважаючи на визнання обов`язковою явку відповідача в підготовче засідання та витребування у нього зразків почерку та підпису для проведення цієї експертизи, відповідач в підготовче засідання не прибув, вимог ухвали не виконав. У зв`язку з цим судом відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Таким чином, складена власноруч [PERSON] розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від [PERSON] грошової суми та обов`язок її повернути. З наданих суду доказів в сукупності суд встановив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти отримані у позику не повернуті, та враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, наявні правові підстави для стягнення заборгованості у валюті, визначеній договором, процентів за користування грошовими коштами та 3% річних від простроченої суми. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власного розрахунку не надано. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 2913,57 грн., за забезпечення позову 420,40 грн, тому, враховуючи що позовні вимоги до [PERSON] задоволені повністю, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 3333,97 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частин 1-6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11\~655,00 грн. Підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу судом не встановлено. Таким чином, з відповідача також слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 655,00 грн.

Outcome: approved