Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

05.08.2025 позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. 06.10.2025 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [PERSON] був власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 4, 7647 га, кадастровий номер 6322882000:06:000:0453. Земельна ділянка була розділена на інші земельні ділянки меншого розміру з іншими кадастровими номерами. Розділення первинної земельної ділянки та створення нових земельних ділянок відбулося на підставі технічної документації № 2016МФ28ХАІЗ000007 за особистою заявою [PERSON] . У результаті поділу були створені 43 земельні ділянки. Усім новоствореним земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери та вони були зереєстровані в Державному земельному кадастрі. Проте в повній мірі оформити право власності на новостворені земельні ділянки [PERSON] не встиг, оскільки [INFO] помер. Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] 20 вересня 2017 року був укладений договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого між спадкоємцями було розділено спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Проте вищевказані новостворені земельні ділянки не увійшли до спадкової маси. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, встановити факт належності земельних ділянок сільськогосподарського призначення розташовані на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] , що помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки сільськогосподарського призначення розташовані на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області. 05.08.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Семіряд І.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запити. 07.08.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 15.10.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова заяву про збільшення позовних вимог прийнято до провадження. 04.11.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідача [PERSON] , відповідачка [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Треті особи Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцова Олена Олександрівна, представник Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області у судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 4, 7647 га, кадастровий номер 6322882000:06:000:0453 що була розташована на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 08.04.2016 № 14108546. Земельна ділянки сільськогосподарського призначення розміром 4, 7647 га, кадастровий номер 6322882000:06:000:0453 що була розташована на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, була розділена на інші земельні ділянки меншого розміру з іншими кадастровими номерами, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 29-20-9,1-3348/0/19-25 від 13.06.2025. Розділення первинної земельної ділянки та створення нових земельних ділянок відбулося на підставі технічної документації № 2016МФ28ХАІЗ000007 за особистою заявою [PERSON] яка міститься в матеріалах технічної документації. В результаті\~поділу були\~створені наступні\~земельні ділянки кадастровий номер 6322882000:06:000:0500 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0530 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0499 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0498 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0593 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0497 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0928 розміром 2,7647 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0592 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0581 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0579 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0580 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0578 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0582 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:573 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0572 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0571 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0569 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0567 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0568 розміром 0,02 га;кадастровий номер 6322882000:06:000:0566 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0570 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0562 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0560 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0558 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0557 розміром 0,02 га.; кадастровий номер 6322882000:06:000:0555 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0554 розміром 0,02 га, кадастровий номер 6322882000:06:000:0551 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0545 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0552 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0544 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0543 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0542 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0541 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0540 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0538 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0539 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0537 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0536 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0535 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0534 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0533 розміром 0,02 га; кадастровий номер 6322882000:06:000:0532 розміром 0,02 га. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією запису у реєстрі смертів серійний номер А/199/2017, яке видане Занзібарським урядом. Як зазначає позивач у позовній заяві у повній мірі оформити право власності на новостворені земельні ділянки [PERSON] не встиг, оскільки [INFO] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] (позивач) та діти [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (відповідачка). 20.09.2017 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір про поділ спадкового майна, який посвідчений Приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківськой області Стрельцовою О.О., зареєстровано у реєстрі за №2498, відповідно до якого між спадкоємцями було розділено спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . В липні 2025 року [PERSON] звернулася з заявою до Приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцової О.О. про оформлення права власності на вищевказані новостворені земельні ділянки. Постановою Приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцової О.О. від 22.07.2025 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки, у зв`язку з тим, що не подано відомості (інформацію) та документи правовстановлюючи документи на земельні ділянки. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. Згідно ст.1218ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1220ЦК України\~внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. За правилами ч.2\~ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи. Ч. 1 ст. 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.3 ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст.1297ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно\~наказу Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Абзацом 2 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Факти, які просить встановити позивач, мають для неї юридичне значення, оскільки встановлення даних фактів їй необхідно для оформлення спадщини. Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивача права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема наявності родинних зв`язків між позивачем та спадкодавцем, укладення договору про поділ спадкового майна, прийняття [PERSON] спадщини після смерті чоловіка, до якої спірні змельні ділянки, відсутність інших спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, а також наявність у [PERSON] непереборних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved