Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] . Припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа № 345/2318/13-ц, виданого 14.05.2013 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за судовим рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.05.2013 у справі № 345/2318/13-ц. Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на у тримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) на обох дітей щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внести зміни до виконавчого листа №345/2318/13-ц від 14.05.2013, виклавши його у новій редакції щодо зміни способу стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 24 жовтня 1998 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі №345/4367/20 шлюб з відповідачем було розірвано, а спільних дітей залишено проживати разом з нею. Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 травня 2013 року було задоволено її позов про стягнення аліментів. Суд постановив стягувати з відповідача на її користь, аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 22 квітня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні вказаного розміру аліментів суд виходив з того, що на час ухвалення рішення відповідач офіційно не працював і не мав стабільного доходу, у зв?язку з чим було встановлено мінімальний, але посильний для нього розмір утримання. На даний час обставини справи істотно змінилися. Їхнім дітям виповнилося 17 років, вони успішно закінчили 11 клас загальноосвітньої школи та після складання іспитів вступили до закладу вищої освіти на контрактну форму навчання. Навчання доньки коштує 40 000 грн. на рік, а сина 38 000 грн. на рік. З огляду на це вона несе значні додаткові витрати, пов?язані з оплатою навчання, проживання у місті Івано-Франківськ, харчування та забезпечення необхідними матеріалами для здобуття освіти дітей. Враховуючи викладене та з метою забезпечення належного рівня матеріального забезпечення дітей, вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей. З часу ухвалення судового рішення від 14 травня 2013 року, яким було визначено розмір аліментів у сумі 700 грн. щомісячно, матеріальне становище відповідача істотно змінилося. Їй достеменно відомо, що відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні не має, а також на даний час проходить військову службу у складі [NUMBER] окремої механізованої бригади Збройних Сил України. Згідно з відкритими даними про розмір грошового забезпечення військовослужбовців, мінімальне грошове забезпечення військовослужбовця за контрактом без урахування додаткових виплат становить не менше 20000 грн. на місяць. Разом з тим, відповідач бере безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується його статусом учасника бойових дій. Це дає підстави стверджувати, що фактичний розмір його грошового забезпечення, як учасника бойових дій, є суттєво вищим за мінімальний і включає додаткові надбавки, передбачені чинним законодавством. Таким чином, відповідач має реальну фінансову можливість сплачувати аліменти у значно більшому розмірі, ніж визначений судом понад десять років тому. Забезпечення належного рівня життя дітей відповідає як його обов?язкам, закріпленим у Конституції України, Сімейному кодексі України та міжнародних договорах, так і принципу справедливості щодо рівномірного розподілу витрат між обома батьками. Позивачка подала до суду заяву, в якій позовну заяву підтримує та просить її задоволити, а розгляд справи проводити без її участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 34). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.10.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 07.11.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідача викликано в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. 17.11.2025 позивачка подала до суду заяву, в якій позовну заяву підтримує та просить її задоволити, а розгляд справи проводити без її участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі являються батьками [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та № 087258 від 10.01.2008 (а.с. 8, 9). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.05.2013 у справі №345/2318/13-ц ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмір 700,00 грн. щомісячно до їх повноліття (а.с. 15). На виконання рішення суду від 14.05.2013 у справі №345/2318/13-ц Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист (а.с. 17). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 22.03.2024 відповідач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів учасників бойових дій (а.с. 18). [PERSON] навчається на 1 курсі Університету [PERSON] на денній формі навчання за спеціалізацією «Дизайн», а [PERSON] навчається на 1 курсі Університету [PERSON] на денній формі навчання за спеціалізацією «Інженерія програмного забезпечення», що підтверджується відповідними довідками (а.с. 19, 20). Між сторонами виник спір з приводу розміру аліментів, які повинен сплачувати батько на утримання дітей, розмір та спосіб стягнення яких позивачка відповідно бажає збільшити та змінити. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст.\~8\~СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма, викладена і в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Частиною 1 статті 141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст.\~192\~СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (аб.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу наведених норм закону слідує, що суд визначає аліменти у частці від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс\~України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196,00 гривень на місяць. Тобто, на даний час мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 3196,00 гривень. Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.05.2013 у справі №345/2318/13-ц ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмір 700,00 грн. щомісячно до їх повноліття. Суд зауважує, що з часу ухвалення вищевказаного рішення, змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, що є загальновідомими фактом, та разом із тим потреби дітей з віком змінилися та збільшилися в силу їх росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дітей, а обов`язок по утриманню останніх не може бути покладений виключно на матір. Даючи оцінку викладеному, суд приймає також до уваги, що законом встановлено обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу дітям, оскільки останні ростуть і потребують більшого забезпечення, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги батька. А тому визначений судом розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їхніх дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності не відповідають інтересам та потребам останніх. Від відповідача будь-яких заперечень чи спростувань з приводу викладених у позові обставин до суду не поступало, а тому суд бере до уваги доводи позивачки про те, що відповідач на даний час проходить військову службу, отримує грошове забезпечення, інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог закону, у нього не має, отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у визначеному нею розмірі, оскільки діти ростуть і потребують більшого забезпечення. При цьому суд також враховує, що відповідач після ухвалення судом рішення від 14.05.2013 набув статусу учасника бойових дій, що у своїй сукупності вказує на покращення його матеріального становища. З огляду на викладене, змінюючи спосіб стягнення аліментів, враховуючи пріоритет інтересів дітей, рівність обов`язку обох батьків щодо утримання останніх, матеріальне та сімейне становище сторін по справі, вік дітей, на утримання яких стягуються аліменти, стан їхнього здоров`я, ріст потреб, підвищення цін та рівня мінімальних соціальних гарантій, інші обставини справи, а також те, що зміна способу стягнення аліментів є правом позивачки, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми, а тому приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити. Розподіл судових витрат: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст.141, 258, 259, 264, 265, 268, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved