Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась через систему «Електронний суд» до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 8 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття; визначити заборгованість відповідача за період з 01.01.2025 по 20.09.2025 у сумі 72 000 грн. станом на день подання позову (20.09.2025 року) та стягнути її одноразово. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вони з відповідачем з 02.02.2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, питання про розірвання якого наразі вирішується в суді. За час перебування у шлюбі у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом з матір`ю у Швейцарії. В свою чергу відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дитини та не здійснює жодних витрат на її утримання. З січня 2025 року він жодного разу не надав коштів на потреби дитини, що підтверджує свідоме небажання виконувати обов`язки батька. Дитина перебуває повністю на утриманні матері, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025 р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 29.09.2025 року позову заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 05.10.2025 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 12.10.2025 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. 16.10.2025 року судом винесено ухвалу про виправлення описки. 20.10.2025 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно змісту відзиву відповідач вказував, що після народження дитини сімейні відносини з позивачем фактично припинилися. Позивачка разом із дитиною виїхала за межі України без отримання у відповідача письмової юридичної згоди (нотаріального дозволу). Згідно з документом, виданим органами муніципалітету (Швейцарська Конфедерація), позивачка [PERSON] разом із їхньою донькою [PERSON] зареєстровані у Швейцарії з 11 грудня 2024 року і фактично там проживають. Від першого шлюбу у відповідача є дитина - [PERSON] , [INFO] , який разом із матір?ю [PERSON] проживає у Федеративній Республіці Німеччина, якого відповідач регулярно утримує. Він здійснював регулярні перекази коштів на ім?я колишньої дружини [PERSON] , однак, згодом вона попросила не переказувати кошти безпосередньо, оскільки німецькі соціальні служби зменшують розмір державної допомоги на суму отриманої приватної підтримки. На її прохання він продовжив утримання дитини шляхом оплати курсів англійської та німецької мови, спортивних занять для [PERSON] . Заявлена сума аліментів, які просить стягнути позивач у 8 000 грн. щомісячно не підтверджена жодними доказами фактичних витрат на дитину. Вважає цю вимогу необґрунтованою і такою, що суперечить положенням статті 183 Сімейного кодексу України. Крім того, якщо платник аліментів має двох дітей, загальний розмір аліментів становить одну третину його заробітку (доходу). Ця частка розподіляється рівномірно між усіма дітьми, незалежно від того, від якого шлюбу вони народжені. Він офіційно працює державним службовцем у Державній службі фінансового моніторингу України, де отримує заробітну плату. Щодо вимоги про стягнення заборгованості у сумі 72 000 грн. зазначав, що позивачка просить стягнути заборгованість за період із 01.01.2025 по 20.09.2025 року у розмірі 72 000 гривень. Ця вимога є юридично безпідставною, оскільки до подання позову не існувало судового рішення або нотаріальної угоди, яка б зобов?язувала сплачувати аліменти. Позивачка жодного разу не зверталася до нього ні офіційно, ні в приватному порядку з вимогами щодо сплати або узгодження суми утримання дитини. Розмір заборгованості позивачкою ніякими доказами не підтверджено. Також, не підтверджено жодними доказами фактичні витрати на дитину за вказаний період. Позовні вимоги у частині стягнення заборгованості є безпідставними. Враховуючи викладене, просив суд: відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині стягнення з нього на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.; відмовити у задоволенні вимоги про встановлення дати стягнення аліментів з 01.01.2025 року; відмовити у визначенні заборгованості за період з 01.01.2025 по 20.09.2025 у сумі 72 000 грн. та стягнення її одноразово; визначити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що підлягають сплаті у частці 1/6 від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.09.2025 року і до повноліття дитини. 30.10.2025 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (уточнення до позовних вимог та їх обгрунтування), згідно зі змісту якої просила: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень щомісячно; встановити, що аліменти підлягають стягненню з 01 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття; визначити заборгованість відповідача за період з 01.01.2025 по 20.09.2025 у сумі 144 000 грн (16 000 грн х 9 місяців) та стягнути її одноразово. З приводу отриманої судом відповіді на відзив, суд вказує наступне. Порядок зміни предмета або підстав позову, збільшення чи зменшення ціни позову унормовано статтею 49 ЦПК України. Позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Збільшення або зменшення ціни позову можливе до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи викладене, суд вказує, що збільшення позивачем позовних вимог у відповіді на відзив порушує процесуальний порядок, оскільки збільшення чи зменшення позовних вимог потребує подання відповідної процесуальної заяви з урахуванням вимог процесуального законодавства, а тому в даному випадку викладені у відповіді на відзив позовні вимоги не підлягають врахуванню судом. 11.11.2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 16 000 грн., відмовити у задоволенні вимоги про встановлення дати стягнення аліментів з 01.01.2025р., відмовити у визначенні заборгованості за період з 01.01.2025 по 20.09.2025р., у сумі 144 000 грн., а також визначити розмір аліментів на утримання доньки у розмірі 6 015 грн., посилаючись на те, що розмір аліментів, який просить встановити позивач, не підтверджений жодними доказами, а також зазначив, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків і готовий брати участь у фінансовому забезпеченні дитини. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 603, яке міститься в матеріалах справи. Позивач у позовній заяві зазначила, що проживає разом з донькою в Швейцарії, що підтверджується довідкою з місця проживання для сімей від 02.10.2025 року, виданою Головою Резидентного контролю Муніципалітету Фехральторф. Згідно довідки Державної служби фінансового моніторингу України, виданої [PERSON] , він дійсно працює в Держфінмоніторингу з 20.03.2023 року, на посаді головного спеціаліста відділу представництва в судах Юридичного департаменту з 01.07.2025 року, є державним службовцем категорії посад «В», має шостий ранг державного службовця. Зважаючи на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, донька повністю перебуває на утриманні позивача, позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000, 00 грн., а також заборгованість зі сплати аліментів за минулий період у розмірі 72 000 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідачем не було надано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем доньки. В даному випадку, суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , та ту обставину, що він сплачує кошти на його потреби, що підтверджується випискою з рахунку відповідача від 15.10.2025 року. Водночас, суд звертає увагу, що аліменти на утримання сина від іншого шлюбу з відповідача не стягуються та грошові кошти на його утримання надаються відповідачем на власний розсуд в залежності від потреб дитини та за домовленістю з його матір`ю. Також, судом було встановлено, що відповідач є працездатним, молодим чоловіком, офіційно працевлаштований та може забезпечити матеріальну підтримку своєї дитини. Відповідно до долученої відповідачем довідки про заробітну плату його заробіток складає з січня 2025 року по липень 2025 року після утримання податків та війського збору 218 254, 51 грн., що на переконання суду дозволяє відповідачу сплачувати аліменти у розмірі 8 000, 00 грн. Розмір аліментів, які просить стягнути позивач на утримання спільної з відповідачем доньки є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів. Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять. Також, слід зазначити, що у відповідності до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що судом не встановлено матеріального або сімейного стану відповідача, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 000, 00 грн., суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 8000, 00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.09.2025 року, тобто, з дня звернення до суду з цим позовом, в даному випадку з дня формування позовної заяви в системі «Електронний суд». Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час, є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Матеріали справи, окрім тверджень позивача, не містять доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від їх сплати за період з 01.01.2025 року по 20.09.2025 року, а тому вимоги позивача про визначення заборгованості та стягнення аліментів за минулий період в сумі 72 000 грн. задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн., від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial