Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1935175 від 20.05.2021 в розмірі 7858,58 грн та судові витрати. Короткий виклад доводів позову Позовну заяву\~ТОВ «ФК\~КЕШ ТУ\~ГОУ» обґрунтовує\~тим,\~що 20.05.2021\~ Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та [PERSON] уклали електронний договір про надання фінансового кредиту №1935175, за умовами якого позикодавець перерахував на картковий рахунок № [NUMBER] відповідача кредитні кошти у розмірі 3500,00 грн на споживчі потреби, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за стандартною ставною - 1,90% в день. 24.12.2021 було укладено договір факторингу № 02-24122001, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги за договором № 1935175. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 28.10.2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 1935175. Відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконує внаслідок чого у нього наявна заборгованість станом на 31.01.2025 сумі 7858,78 (3491,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 4367,78 грн - заборгованість за відсотками). Відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 09.06.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо подання у визначені строки відповідачем відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно із п. 2 ч. 7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За приписами п. 3 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. В силу ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За правилами п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із матеріалів справи до суду повернулося поштове відправлення, яким відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, із відміткою від 24.06.2025 про відсутність особи за вказаною адресою. Відтак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі у визначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, до суду не подав. Ураховуючи вищевикладене та положення ст.ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 20.05.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір\~№ 1935175\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту,\~за умовами\~якого товариство\~надає клієнту\~кредит у\~сумі 3500,00\~грн у\~безготівковій \~формі у\~національній валюті\~шляхом перерахування\~на банківський\~рахунок клієнта\~№ [NUMBER] ,\~ строком\~на 30\~днів.\~Процентна ставка\~фіксована та\~становить 1,90%\~ в\~день,\~орієнтовна реальна\~річна процентна\~ставка \~на дату\~укладення договору\~складає 24079,41\~%\~річних,\~орієнтовна загальна\~вартість кредиту\~на дату\~укладення договору\~за стандартною\~ставкою \~складає 5495,00\~грн.\~Договір підписаний\~ [PERSON] \~електронним підписом Р877 (13-19). Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1935175 від 20.05.2021, який є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту встановлено графік\~розрахунків,\~де вказано,\~що строк,\~на який\~надано кредит\~становить 30\~днів,\~ сума\~кредиту 3500,00\~ грн,\~за стандартною\~процентною ставкою\~проценти за\~користування кредитом\~-\~1995,00\~грн та\~реальна річна\~ процентна\~ставка-\~ 24079,41\~%,\~загальна вартість\~кредиту 5495,00\~грн.\~Вказаний додаток\~ підписаний\~ [PERSON] електронним підписом Р877 (а.с. 10). Відповідно до\~повідомлення \~ТОВ "Універсальні\~платіжні рішення"\~(ТОВ\~"УПР")\~від 04.03.2024,\~ в\~рамках договоруна\~перказ коштів\~ФК-П-19/03-01\~від 12.03.2019\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» [PERSON] 20.05.2021 було успішно зараховано на платіжну карту [NUMBER] кошти у розмірі 3500,00 грн, № транзакції в системі iPay.ua -90407348 (а.с. 36). З довідки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про ідентифікацію вбачається, що, відповідач ідентифікований ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як позичальник за укладеним договором № 1935175 від 20.05.2021, оскільки акцептував, підписавши 20.05.2021 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (Р877) (а.с. 23). 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 02-24122001, за умовами якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників (а.с. 27-30). З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 вбачається, що [PERSON] вказаний у списку боржників за договором №1935175 від 20.05.2021, за яким загальна сума заборгованості становить 7858,78 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3491,00 грн, заборгованість за відсотками 4367,78 грн (а.с. 22). 31.01.2025 на адресу [PERSON] ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, у якій боржнику запропоновано протягом 30 днів з дати отримання вимоги на рахунок ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатити заборгованість за кредитним договором № 1935175 від 20.05.2021 ТОВ у розмірі 7858,78 грн (а.с. 20). Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 1935175 від 20.05.2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» нарахувало [PERSON] заборгованість за період з 29.05.2021 до 13.01.2025 у розмірі 7858,78 грн, з яких: прострочене тіло 3491,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками 4367,78 грн (а.с. 21). Застосовані норми права Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Аналіз доводів сторін, висновки суду Оцінивши надані позивачем докази, встановивши зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання фінансового кредиту №164079 укладений між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі та недійсним не визнавався. Також долученими до позову доказами доведено, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором замість ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за договором про надання фінансового кредиту № 1935175 від 20.05.2021. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та не надав доказів про сплату боргу за кредитним договором. Визначаючи розмір боргу, який підлягає до стягнення, суд доходить таких висновків. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1935175 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» нарахувало [PERSON] заборгованість у розмірі 7858,78 грн, з яких: 3491,00 грн прострочене тіло кредиту та 4367,78 грн прострочені відсотки (а.с. 21). Суд зазначає, що позивач не обґрунтував у позовній заяві підстав нарахування боргу за процентами в розмірі 4367,78 грн. Фактично борг за процентами нараховано за межами погодженого між сторонами строку кредитування. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 1935175 від 20.05.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 19.06.2021. Позивач не надав доказів, що між сторонами був погоджений новий строк кредитування. Тому після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, який складає 30 днів, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 19.06.2021. Враховуючи викладене та те, що вказаний у позові розмір процентів в сумі 4367,78 грн не узгоджується із погодженими сторонами у договорі розміром процентів в сумі 1995,00 грн, суд стягує борг за наданим кредитом у розмірі 3491,00 та проценти в розмірі 1995,00 грн, а всього 5486,00 грн (1995+3491). Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1674,56\~грн (5486х 2422, 40:7925). Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024, акт про отримання правової допомоги від 264.06.2025 на суму 10500,00 грн у якому вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Пархомчуком С. В. (зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в рамках кредитного договору № 1935175 від 20.05.2021 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500, 00 грн), платіжна інструкція № 3 9429 від 24.06.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С. В. 10 500,00 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, рахунок № 24.06.2025-23 від 24.06.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С. В. правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 у сумі 10500,00 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.07.2019 (а.с. 24-25, 26, 38, 58, 65, 66). Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що відповідна заява була зроблена до завершення дебатів. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для його зміни, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація й досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням між адвокатом і клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною згодою. Суд не має права змінювати його або втручатися у правовідносини адвоката та клієнта. Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням фактичності витрат і обґрунтованості їх суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом, у контексті розподілу судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані, з урахуванням фактичності та необхідності таких витрат. Подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід: витрати мають бути фактичними, неминучими та обґрунтованими (mutatis mutandis, справа "East/West Alliance Limited v. Ukraine", заява № 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо встановить, що визначений гонорар є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи та витрачений адвокатом час. Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, включаючи репутаційні чи публічні аспекти. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, як зазначено у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04, п. 268), витрати мають бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено в постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі ВС від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи, обсяг та час, витрачений адвокатом; пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість і пропорційність предмета спору; ціну позову; значення справи; вплив на репутацію; публічний інтерес; поведінку сторін; наявність дій щодо досудового врегулювання. У постанові ВС від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати гонорар, суд має право оцінювати вартість правничої допомоги за критеріями співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказано: суд може не присуджувати стороні повне відшкодування витрат на правничу допомогу, якщо встановить їх надмірність. При цьому рішення суду має містити чітку мотивацію які саме витрати не підлягають компенсації і чому. Гонорар в розмірі 10500,00 грн визначений адвокатом за зустріч та консультацію про судове врегулювання спору щодо захисту інтересів ТОВ «ФК ФЕШ ТУ ГОУ», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості та моніторинг практики, подання до суду заяв, клопотань, складення процесуальних документів, канцелярські витрати. Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребується ґрунтовного тривалого аналізу доказів та значного часу на виготовлення позовної заяви та подання позовної заяви. Тому таки витрати суд вважає завищеними. Тому,

Outcome: partial