Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Батьківщина-Агро», в якому просив усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером 5323284600:00:008:0075 загальною площею 7,34 га, яка знаходиться на території колишньої Остапівської сільської ради, наразі Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, зобов`язавши відповідача повернути йому земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги наступним. 14 вересня 2017 року між батьком позивача [PERSON] та ТОВ «Батьківщина-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, за яким батько як орендодавець передав відповідачу у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 5323284600:00:008:0075 загальною площею 7,34 га. Договір укладено на 7 років з дня державної реєстрації права оренди. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 19 вересня 2017 року. Таким чином, строк дії цього договору припинено 20 вересня 2024 року. 01 жовтня 2024 року, тобто по завершенню строку дії договору оренди землі від 14 вересня 2017 року, батько позивача помер. За життя батько як орендодавець завчасно письмово повідомляв орендаря про відсутність намірів продовжувати дію договору оренди землі після закінчення його строку, оскільки мав наміри самостійно, на свій розсуд реалізовувати своє право власності на цю землю. Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Смагою Л.М. за заявою позивача та заявою його брата [PERSON] як спадкоємців першої черги за законом заведено спадкову справу. До складу спадщини увійшла і земельна ділянка з кадастровим номером 5323284600:00:008:0075. В грудні 2024 року позивач з братом звернулися з письмовою заявою до відповідача, в якій просили провести виплату орендної плати за поточний рік, а також вчинити дії по припиненню права оренди з наданням письмової відповіді на таку заяву. Ця заява відповідачу надіслана рекомендованим листом з описом вкладення та отримана ним 27 грудня 2024 року, проте залишилася без відповіді. Оскільки [PERSON] в подальшому відмовився від спадкування нерухомого майна і прав батька на користь позивача, подавши відповідну заяву нотаріусу, 02 квітня 2025 року приватним нотаріусом Смагою Л.М. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом і він став єдиним спадкоємцем майна та прав батька (його спадщини). Відповідач після 27 грудня 2024 року (день отримання його заяви про виплату орендної плати та припинення права оренди) продовжив користуватися належною позивачу земельною ділянкою і користується нею дотепер у відсутність на це його згоди, порушуючи право власності. 23 квітня 2025 року припинено речове право відповідача на користування належної позивачу на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 5323284600:00:008:0075 загальною площею 7,34 га. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2025 року у справі № 541/2460/25, яке набрало законної сили 09 вересня року, підтверджено право власності позивача на вказану земельну ділянку. Вищевказані обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її позивачу. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву, в якій заявлений позов підтримав, справу просив розглянути за їх відсутності. Заявив про намір надати суду докази понесених позивачем судових витрат по оплаті правничої допомоги для ухвалення додаткового рішення (а.с.34). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив та заперечень проти позову не надав (а.с. 33). Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). 14 вересня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Батьківщина-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки, за яким орендодавець передав відповідачу у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 5323284600:00:008:0075 загальною площею 7,34 га, яка знаходиться на території колишньої Остапівської сільської ради, наразі Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Вказаний договір укладено на 7 років з дня державної реєстрації права оренди. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 19 вересня 2017 року, строк дії цього договору припинено 20 вересня 2024 року (а.с. 4-6). Згідно із запереченням від 25 вересня 2024 року, написаним [PERSON] , запереченням від 04 квітня 2025 року, написаним [PERSON] , листами-повідомленнями від 12 вересня 2023, 23 липня 2024, 06 березня 2025 року, заявою від 08 квітня 2025 року, написаною [PERSON] , які були направлені на адресу відповідача рекомендованими поштовими відправленнями, позивач повідомив відповідачу про те, що не буде продовжувати дію договору оренди землі і має намір самостійно обробляти земельну ділянку, у зв`язку з чим просить повернути об`єкт оренди на підставі акта прийому-передачі (а.с.14-19). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 квітня 2025 року [PERSON] є власником земельною ділянки площею 7,3489 га, з кадастровим номером 5323284600:00:008:0075, яка розташована за адресою: Полтавська область, Миргородський район, Остапівська сільська рада (а.с. 13). Ст. 14 Конституції України\~передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом\~ст. 391 ЦК України,\~ст. 155 ЗК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1\~ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Ч. 1\~ст. 792 ЦК України\~визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що договір оренди землі\~- це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до\~ст. 31 вказаного Закону, договір оренди землі припиняється, окрім іншого, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Положеннями\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Строк дії укладеного 14 вересня 2017 року оренди земельної ділянки закінчився 20 вересня 2024 року. Первісний орендодавець, а також спадкоємець орендодавця у визначений законом строк та спосіб повідомляли відповідачу як орендарю про небажання продовжувати дію вказаного договору та про свій намір обробляти земельну ділянку самостійно, однак станом на дату розгляду справи відповідач земельну ділянку позивачу не повернув, чим створює перешкоди у реалізації його прав як власника на належну йому земельну ділянку. У даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом повернення земельної ділянки. Відповідно до ст.ст. 12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування належною йому земельною ділянкою у спосіб, який ним обраний. При цьому, судом також враховано, що представник відповідача доводів позову не спростував. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до положень\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, які понесені позивачем та належним чином підтверджені документально. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved