Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

17.10.2025 року до суду звернулася [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з заявою про встановлення факту смерті особи на території іноземної держави, заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В заяві посилалася на те, що батьками малолітнього [PERSON] є мати [PERSON] та батько [PERSON] . З [PERSON] вони були знайомі та зустрічались з 2010 року, а у цивільному шлюбі перебували з 2013 року по 2018 рік. Оскільки батько неповнолітнього сина помер, то вона є його єдиним законним представником. У неї наявні лише копії документів, що стосуються померлого [PERSON] , а оригінали знаходяться у його матері [PERSON] , яка перебуває на тимчасово окупованій території у м. Приморськ Бердянського району Запорізької області. Зокрема, відповідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.06.2025 року, виданого 98900005 відділом запису актів цивільного стану Надимського району служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації, [PERSON] помер [INFO] , про що складено запис акту про смерть №170259890000500132005. Крім того, згідно реєстраційної картки кремації № 595 , виданої Муніципальною казенною установою «Ритуал» 25.06.2025 року, вказано причину смерті [PERSON] : дистрес респіраторний у дорослого. Токсемія септична. Панкреатит гострий алкогольний. Дата і час кремації: 25.06.2025 о 09.00. Прах отримав: [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, факт смерті вже зареєстрований органом реєстрації рф, тому вважають, що вказані докази у своїй сукупності достовірно свідчать про смерть [PERSON] на території іншої держави, а саме: у м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу рф. Вона, як законний представник малолітнього сина звернулась до Дніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про видачу свідоцтва про смерть батька дитини українського зразка. Однак, листом від 16.10.2025 їй повідомлено, що оскільки реєстрація смерті [PERSON] проведена на території іншої держави остаточним документом про смерть має бути свідоцтво про смерть рф з апостилем та перекладом на українську мову. Надана нею копія свідоцтва про смерть [PERSON] не має силу офіційного документу на території України, його легалізація не уявляється можливою, оскільки 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993», дипломатичні відносини з рф припинені, всі консульські установи закриті. Отже, смерть батька малолітнього сина не є юридично визнаною в Україні, бо відсутнє свідоцтво про смерть українського зразка, відсутній апостиль з перекладом на українську мову. Відсутня можливість отримати свідоцтво про смерть батька дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, аби в подальшому реалізувати соціальні гарантії та соціальний захист дитини. Метою встановлення юридичного факту є отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника їх спільному сину [PERSON] на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки їх син має право на передбачені законодавством України соціальні гарантії та захист після смерті батька. Прохала встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Приморськ Запорізької області, який помер [INFO] у м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації. 20.10.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 24.11.2025 року о 10:00. 24.11.2025 року до суду звернулася начальник Дніпровського відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсій О. з письмовими поясненнями, в яких посилалися на те, що станом на 22.11.2025 перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. Одночасно, звертають увагу, що відповідно наданих документів, а саме свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим 20.06.2025 відділом запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу, російська федерація, державна реєстрація смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації, зареєстрована 20.06.2025 відділом запису актів громадянського стану Ямало-Ненецького автономного округу, російська федерація, актовий запис № 170259890000500132005. Отже, заявниця імовірно має свідоцтво про смерть батька її неповнолітньої дитини, видане компетентними органами іноземної держави на посвідчення акту цивільного стану, здійсненого поза межами України за законами відповідної держави, яке визнається дійсним в Україні без необхідності його додаткового засвідчення. Прохали розглянути справу з урахуванням законодавства за відсутності представника. 24.11.2025 року заявник та її представник: адвокат Силкіна Н.І. в судове засідання не з`явилися, 24.11.2025 року подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримали та прохали задовольнити. 24.11.2025 року представник заінтересованої особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, 24.11.2025 року надали заяву про розгляд справи у відсутність представника. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, доходить висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Приморськ Запорізької області Україна народилася заявник - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 03.07.2024 року, фактично мешкає як ВПО за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2022 року №2303-5001200327. [INFO] в м. Приморськ Запорізької області Україна народився [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] від 25.07.2019 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.02.1994 року, та копією Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №247714-2019 від 01.08.2019 року. [INFO] в м. Приморськ Запорізької області Україна народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2016 року, та копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00053807101 від 25.09.2025 року. 31.05.2024 року заявник [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.05.2024 року. [INFO] у м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.06.2025 року відділом запису актів цивільного стану Надимського району служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації, актовий запис №170259890000500132005. 25.06.2025 року проведено кремацію [PERSON] , причини смерті: дистрес респіраторний у дорослого, токсемія септична, панкреатит гострий алкогольний, що підтверджується копією реєстраційної картки кремації №595 від 25.06.2025 року Муніципальної казенної установи «Ритуал». 16.10.2025 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом на заяву [PERSON] щодо надання свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації, роз`яснено, що наявність свідоцтва про смерть батька неповнолітньої дитини [PERSON] , видане компетентними органами іноземної держави на посвідчення акту цивільного стану, здійсненого поза межами України за законами відповідної держави, яке визнається дійсним в Україні без необхідності його додаткового засвідчення. Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Верховний Суд у Постанові від 11.12.2024 року у справі №367/3690/24 зазначив, що згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.08.2024 року у справі №643/8133/23. У ч.3,4 ст.49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545. Відповідно вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину. Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Спірна правова проблема обтяжена фактом смерті особи на території іноземної держави-агресора рф. Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, відповідно якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 року №107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак, зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації. У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24.02.2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24.02.2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно норм міжнародного права. 01.12.2022 року прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022 року він набрав чинності. Вказаний Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно ст.72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , видане 20.06.2025 року відділом запису актів цивільного стану Надимського району служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації, може підтверджувати смерть цієї особи лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. Разом з тим, заявник не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в рф. З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявник, яка діє в інтересах свого малолітнього сина, позбавлена фізичної можливості як на звернення за дублікатом свідоцтва про смерть батька на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. Заявник бажає оформити малолітньому сину соціальну допомогу (пенсію у зв`язку із втратою годувальника) на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки їх неповнолітній син має право на передбачені законодавством України соціальні гарантії та захист після смерті свого батька [PERSON] , однак не може цього зробити, оскільки відсутня реєстрація смерті його батька в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. При відсутності підстав для державної реєстрації смерті особи, визначених у Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»). У справі склалася правова ситуація, за якої заявник позбавлена юридичної можливості оформити державну соціальну підтримку дитині внаслідок незалежних обставин - смерті його батька у російській федерації, де видано свідоцтво про його смерть російського зразка, що не визнається дійсним в Україні без наявності його оригіналу чи дублікату та його легалізації. За таких обставин, суд вважає, що дитина потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Згідно ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд доходить висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті батька її сина [PERSON] , що надасть їй можливість отримати свідоцтво про його смерть у відповідному органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Outcome: approved