Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

ТОВ "Факторинг Партнерс" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4649426 від 29.06.2021 року в розмірі 82 852,64 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 4649426 від 29.06.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "МІЛОАН", відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому, 29.11.2021 року було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за вищевказаним кредитним договором №4649426. 10.01.2023 року було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за вищевказаним кредитним договором № 4649426. 18.02.2025 року між ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" передало (відступило) на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 94 921,89 грн., з яких : 10 495 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 83 376,89 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, 1\~050 грн. - комісія. \~ \~ \~ \~На виконання вищевказаного договору факторингу первісний кредитор зобов`язувався повідомити відповідача про відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, однак, не зважаючи на це, відповідач не виконав зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ "МІЛОАН". \~ \~ \~ \~Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 94 921,89 грн. Водночас, позивач зазначає, що ним було прийнято рішення про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у сумі 71 307,64 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину в розмірі 82 852,64 грн., яка складається з : 10 495 грн. - заборгованість за основною сумою боргу (кредитом), 71 307,64 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, 1\~050 грн. комісія, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 01.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.09.2025 витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" відомості про отримання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжної картки, яка частково містить наступні реквізити № [NUMBER] ; відомості щодо повного номеру платіжної картки, яка частково містить наступні реквізити № [NUMBER] , у разі належності її [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); відомості про надходження 29.06.2021-30.06.2021 року на платіжну картку, яка частково містить наступні реквізити № [NUMBER] , у разі належності її [PERSON] , грошових коштів в сумі 15 000 грн., з наданням підтверджуючих документів первинного бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення тощо). Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 31.07.2025 р. зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] та саме за вказаною адресою відповідачу направлялися судові повістки та інші процесуальні документи. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 29.06.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4649426 в електронній формі, згідно якого відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський картковий рахунок надано кредит у розмірі 15 000 грн., строком на 15 календарних днів (з 29.06.2021 року по 14.07.2021 року), зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі : 1) 2 % (знижена ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується протягом строку кредитування (15 днів, тобто до 14.07.2021 року); 2) 5 % (стандартна/базова ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження позичальником строку кредитування, та зі сплатою комісії за надання кредиту одноразово у розмірі 1\~050 грн. (7 % від суми кредиту) (пункти 1.2-1.6, 2.3.1.2 кредитного договору) (а.с.8-11). На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] позивачем також надано паспорт споживчого кредиту, умови якого відповідають умовам кредитного договору, графік платежів за договором, анкету-заяву на отримання кредиту та довідку про ідентифікацію та підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.12-13, 15). Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та 29.06.2021 р. отримав кредит в сумі 15 000 грн. на свою платіжну картку, що підтверджується банківською квитанцією від 29.06.2021 року та вказані обставини відповідачем не спростовані та не заперечуються (а.с.14). Згідно повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" від 02.10.2025 року встановлено, що банківську картку № [NUMBER] емітовано на ім`я [PERSON] та згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] 29.06.2021 року на вказану картку надійшли грошові кошти в сумі 15 000 грн. від ТОВ "Мілоан" (а.с.123, 124). Згідно пункту 6.1, 6.2 кредитного договору, вищевказаний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Порядок створення та накладення сторонами підписів врегульовано п.6.2 договору та передбачає направлення позикодавцем одноразового ідентифікатора на контактний номер телефона зареєстрований позичальником в особистому кабінеті для підписання кредитного договору, далі підписання кредитного договору позичальником здійснюється з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом введення його значення у відповідне поле. Сторони домовились, що укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 кредитного договору). Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем в порядку передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "МІЛОАН". Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З досліджених доказів судом встановлено, що 29.11.2021 року було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за вищевказаним кредитним договором № 4649426 (а.с.25-37). 10.01.2023 року було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за вищевказаним кредитним договором № 4649426 (а.с.38-56). 18.02.2025 року між позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір факторингу №18-02/25 від 18.02.2025 року, згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно відповідача [PERSON] в розмірі 94 921,89 грн., в тому числі: 10 495 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 83 376,89 грн. сума заборгованості за відсотками, 1 050 грн. сума заборгованості за комісією, що підтверджується договором факторингу №18-02/25 від 18.02.2025 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 18.02.2025 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 18.02.2025 року (а.с.57-72). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив повне погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного кредитного договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення частини кредиту, що залишилася. З відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної первісним кредитором ТОВ "МІЛОАН" та розрахунку заборгованості вбачається, що залишок заборгованості відповідача за кредитним договором № 4649426 від 29.06.2021 року за основною сумою боргу становить 10 495 грн. (15\~000 грн. - 450 грн. (сплачено 14.07.2021 р.) - 436 грн. (сплачено 17.07.2021 р.) - 705 грн. (сплачено 20.07.2021 р.) - 670 грн. (сплачено 27.07.2021 р.) - 636 грн. (сплачено 03.08.2021 р.) - 363 грн. (сплачено 10.08.2021 р.) - 587 грн. (сплачено 13.08.2021 р.) - 334 грн. (сплачено 20.08.2021 р.) - 324 грн. (сплачено 23.08.2021 р.) = 10\~495 грн.). Відповідач не\~надав суду\~доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~за відсутності\~заперечень щодо\~такого розрахунку\~від відповідача,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 4649426 від 29.06.2021 року сторони договору дійшли спільної згоди та встановили, що розмір процентів за користування кредитом становить : 1) 2 % (знижена ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується протягом строку кредитування протягом терміну, вказаного в п.1.4 договору (15 днів, тобто з 29.06.2021 р. по 14.07.2021 р.); 2) 5 % (стандартна/базова ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування в разі продовження позичальником строку кредитування. Суд враховує, що кредитним договором №4649426 від 29.06.2021р. визначено, що кредит надано строком на 15 днів - з 29.06.2021 р. до 14.07.2021 р., розмір відсотків згідно п.1.5 договору та паспорту до цього договору встановлено в розмірі 4 500 грн. (протягом строку кредитування 15 днів), які нараховуються за ставкою 2 % за кожен день. Отже, розмір відсотків протягом первісного строку кредитування згідно умов кредитного договору становить 4 500 грн. (15 000 грн. х 2 % х 15 днів = 4 500 грн.). Пунктом 2.3 кредитного договору передбачено умови пролонгації строку кредитування та згідно положень п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитним коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Таким чином, розмір відсотків з урахуванням строку пролонгації кредитного договору, який підлягав до сплати відповідачем згідно умов кредитного договору становить 49 500 грн. (15\~000 грн. х 2 % х 15 дн. = 4\~500; 15 000 грн. х 5% х 60 дн. = 45 000 грн.; 4 500 грн. + 45 000 грн. = 49 500 грн.). Разом з\~тим,\~з урахуванням\~сплачених відповідачем\~сум в\~рахунок погашення\~відсотків за\~користування кредитом\~розмір таких\~відсотків,\~що підлягає\~до стягнення\~з відповідача\~становить 40619\~грн.\~(49\~500\~грн.\~-\~555 грн. (сплачено 14.07.2021 р.) - 586 грн. (сплачено 17.07.2021 р.) - 1225 грн. (сплачено 20.07.2021 р.) 1 356 грн. (сплачено 27.07.2021 р.) 1 441 грн. (сплачено 03.08.2021 р.) - 746 грн. (сплачено 10.08.2021 р.) 1 484 грн. (сплачено 13.08.2021 р.) - 749 грн. (сплачено 20.08.2021 р.) - 739 грн. (сплачено 23.08.2021 р.) = 40 619 грн.). При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо подальшої пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Отже, кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит №4649426 від 29.06.2021 р. Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо подальшої пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами в розмірі 40 619 грн. Окрім того, умовами кредитного договору передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1050 грн., яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 кредитного договору), а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. Одночасно при вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й фактично визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та погашення заборгованості за отриманим кредитом. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 23 лютого 2020 року по справі №127/23910/14-ц. Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Як встановлено судом, укладений відповідачем вищевказаний кредитний договір ним не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування і комісії за надання кредиту, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договорів факторингу. З врахуванням наведеного, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № 4649426 від 29.06.2021 року становить 52 164 грн., в тому числі : 10 495 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 40 619 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, 1 050 грн. сума заборгованості за комісією. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1 525,14 грн. (52 164 грн. х 2 422,40 грн. / 82 852,64 грн. = 1 525,14 грн.) Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 25 000 грн. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно п.п.1, 2 ч.2\~ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №98 від 02.06.2025р., витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025. З наданих суду доказів вбачається, що 02.07.2024 року між позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" та адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" було укладено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року. Згідно п.4.1 вищевказаного договору сторонами узгоджено, що загальна вартість послуг, що надається адвокатським об`єднання узгоджується у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. (а.с.79-83). Згідно заявки про надання юридичної допомоги №98 від 02.06.2025, виконаних адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Факторинг Партнерс" щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , витягу з акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025, адвокатським об`єднанням було здійснено надання усної консультації з вивченням документів (2 години 4000 грн.), підготовку пропозицій (3 години 6 000 грн.), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (5 годин 15 000 грн.), та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 25 000 грн. (а.с.84, 85). Одночасно при\~вирішенні заявлених\~вимог позивача\~в частині\~відшкодування судових\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу у\~цивільній справі\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~суд також\~приймає до\~уваги позицію,\~викладену Верховним\~Судом у\~постановах від\~07.11.2019\~року (справа\~№905/1795/18)\~та від\~08.04.2020\~року (справа\~№922/2685/19),\~відповідно до\~яких суд\~не зобов`язаний\~присуджувати стороні,\~на користь\~якої відбулося\~рішення,\~всі його\~витрати на\~адвоката,\~якщо,\~

Outcome: partial