Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулось до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовною заявою [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 08.02.2022 року між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем у справі було укладено Договір № 5509810, за умовами якого відповідач отримав кредит й розмірі: 15 000 гривень, строком кредитування 360 днів. Відповідно до умов договору Факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023 року, право вимоги за кредитним № 5509810 від 08.02.2022 року перейшло до позивача. В подальшому, 26.09.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладеного Договір факторингу за умовами якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором. Та, 31.07.2024 року між ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладеного договір факторингу № 31.07/24-Ф, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором. Представник позивача зазначає, що станом на 17.09.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 5509810 становить 55 596 гривень. З урахуванням викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором - 55 596 гривень, витрати на правничу допомогу та судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 29 травня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за кредитним договором № 5509810 від 08.02.2022 року у загальному розмірі: - 55 596 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати зі сплати судового збору у розмірі: 2 422, 40 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень, що загалом становить 12 422, 40 гривень. Роз`яснено порядок оскарження судового рішення (а.с.136-139). В подальшому, ухвалою суду від 11 вересня 2025 року, поновлено [PERSON] строки на звернення суду з заявою про перегляд заочного рішення. Заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 травня 2025 року задоволено. Заочне рішення\~Пересипського районного\~суду м.\~Одеси від\~29\~травня 2025\~року у\~справі №\~523/19467/24\~за позовом\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ\~ОПЕРАЦІЇ» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості скасовано (а.с.192-193). На адресу суду 08.10.2025 року (вх. № 41304) надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача адвоката Осьмініна Сергія Дмитровича. Згідно відзиву представник зазначає, що відповідно до п. 1.4 Договору строк кредитування становить 360 днів, тобто з 08.02.2022 року по 03.02.2023 року. Відповідно до п. 1.5.1 Договору стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в мажах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Представник зазначає, що зі змісту позовної заяви, вбачається, що позивач нарахував відсотки за кредитом в період з 08.02.2022 року по 17.09.2024 року, тобто за 752 дні, зазначене нарахування є неправомірним та таким, що відбулось поза межами строку кредитування. Також, представник зазначає, що нарахування позивачем заборгованості за нарахованими процентами в розмірі: 40\~596, 00 гривень не є співмірною загальній сумі кредиту, який становить 15\~000 гривень, що відповідно суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому є необхідність зменшити розмір процентів за вказаним кредитним договором до адекватної суми. Адвокат зазначає, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не міг ефективно здійснити свої права бути проінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «АВЕНТУС Україна», які викладені в декількох значним об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому, укладання відповідачем договору перетворюється на неправомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправдних прибутків кредитором. Тому, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 505 та ч.ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Також, представник зазначає, що стягнення з відповідача процентів у розмірі: 40\~596, 00 грн. є не тільки не правомірним з боку позивача а й не справедливим та не розумним. Представник зазначає та просить врахувати обставину того, що у відповідача [INFO] помер чоловік [PERSON] , крім того, домоволодіння відповідача за адресою: [ADDRESS] , зазнало пошкоджень в результаті ворожого обстрілу. Відповідач не може задовольнити вимоги позивача не у зв`язку із умисною протиправною поведінкою, а через об`єктивні обставини (воєнний стан, смерть чоловіка, потреби дітей, пошкодження майна в результаті обстрілу), що унеможливили вчасне виконання договірних зобов`язань, тому задоволення позовних вимог позивача очевидно не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі: 10\~000 гривень, представник зазначив, що даний розмір є значно завищеним. Предмет спору не є складним, відповідно не потребує значного часу професійного адвоката для складання позовної заяви. З урахуванням викладеного представник позивача просить: у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.197-101). В судове засідання призначене на 18.11.2025 року сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що можливості розгляду справи у відсутність позивача (а.с.12). Представник відповідача адвокат Осьмінін Сергій Дмитрович також звернувся на адресу суду з заявою щодо можливості проведення судового засідання за його відсутності, просив врахувати позицію щодо позову викладену у відзиві на позовну заяву (а.с.205). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, звернулись з заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, доводи викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем у справі [PERSON] було укладеного Договір № 5509810 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2022 року, від (торгова марка «CreditPlus»). Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А965207 (а.с.36-41). Відповідач, отримала кредит у розмірі 15 000 гривень строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] (а.с.29), емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування (а.с.36-42). Відповідно до розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість відповідача за даним позовом становить 55\~596, 00 гривень, яка складається з: 15\~000 гривень заборгованість за кредитом; 40\~596 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 08.02.2022 по 03.02.2023 року (а.с.43-58). Весь подальший розрахунок заборгованості, який розраховано до 25.09.2023\~року є таким, що не відображає будь-якого нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору. Тобто, в даному випадку встановлено, що позивач не здійснював нарахування процентів відповідачу за користування кредитом, відповідно, судом встановлено, що посилання представника відповідача на здійснення нарахування процентів, визначених договором, поза межами строку дії договору, а саме на 752 дні, є такими, що спростовані матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, встановлено, що щомісячний платіж становить 8\~955, 00 гривень. Чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 114\~848, 25 грн., проценти за користування кредитом 99\~848, 25 гривень (а.с.41 зв). Матеріалами справи встановлено, що сторонами договору підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відображені основі умови кредитування (а.с.41а-42). Суд зазначає, що станом на 24.06.2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 32\~178, 68 гривень. 24.06.2022 року відповідач здійснила оплату за кредитом у розмірі: 17\~178, 68 гривень (а.с.46 зв), які були зараховані на погашення процентів. Так, відповідно до п.5.1 п.5.2 Договору (порядок повернення кредиту, сплати процентів) встановлено, - сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.п.5.3 Договору. Сторони визначають, що часткове дострокове повернення кредиту за цим Договором повинно здійснюватися у відповідну дату платежу, що вказана у Графіку платежів для сплати процентів. З огляду на зазначені умови договору, судом встановлено, що Сторони договору погодили умови повернення кредиту, зокрема, щодо зарахування коштів на проценти, у разі прострочення платежу. Щодо звернення позивача з даним позовом, судом досліджуються наступні документи. Згідно укладеного Договору факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023 року, право вимоги за кредитним договором №5509810 від 08.02.2022 перейшло від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (торгова марка «CreditPlus») до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». В подальшому, відповідно до умов укладеного Договору факторингу від 31.07.2024 № 31.07/24-Ф, право вимоги по кредитному договору №5509810 від 08.02.2022, про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відступлено ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Так, відповідно до Витягу з реєстру боржників від 31.07.2024 року встановлено, що до позивача, як нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором №5509810 від 08.02.2022р. у розмірі: 55 596 гривень, яка складається з: суми виданого кредиту 15 000 грн., процентна ставка 1,99 %; сума заборгованості за відсотками 40 596, 00 грн. Загальна кількість днів прострочення заборгованості становить 752 (а.с.35). З огляду на досліджені докази судом встановлено, що позивач є належним кредитором за вищевказаним кредитним договором, матеріалами справи підтверджена сума заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Акцепт, як беззастережна згода (виражена прямо або непрямим способом шляхом виконання певних дій, які свідчать про бажання укласти договір. Стаття 642 Цивільного кодексу України передбачає, що акцептом є відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття. Коли пропозиція надається, відбувається оферта, яка приймається (акцепт) або скасовується іншою стороною договору. При цьому, якщо друга сторона відмовляється від договору на запропонованих умовах, але при цьому пропонує свої умови (формулює нову оферту), перша сторона може погодитися укласти договір (акцепт). Приймаючи пропозицію або формулюючи зустрічну пропозицію, сторони вже створюють для себе юридичні наслідки. Зазначені обставини щодо підписання Акцепту та Оферти підтвердженні матеріалами справи. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Згідно із частиною 6статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. На виконання зазначених вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А965207, для підписання кредитного договору №5509810 від 08.02.2022р, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів, яким був підписаний кредитний договір та паспорт споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 15 000,00 грн (п. 1.3 Договору); строк кредитування 360 днів, п.1.5.1 стандартна процентна ставка -1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказано, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до пунктів кредитного договору позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку, визначеного кредитним договором, що відображено у розрахунку заборгованості. Відповідно до викладеного, доводи представника відповідача не знайшли свого підтвердження, посилання на те, що позивач здійснив нарахування процентів поза межами строку дії договору, є такими, що спростовані розрахунком заборгованості. Крім іншого, сторона відповідача не надала власного розрахунку. Таким чином, з огляду на досліджені письмові докази судом встановлено, що позивач належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачу в користування кредитні кошти, також судом встановлено, що відповідач допустив порушення умов договору, грошові кошти у визначений строк не повернув, порушив графік погашення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За приписами\~ст.\~625\~ЦК України\~передбачена відповідальність\~за порушення\~грошового зобов`язання.\~Так, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо посилання представника відповідача на невідповідність Договору ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме, що умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 15 відсотків вартості продукції) у невиконання ним зобов`язань за договором, суд зазначає наступне. Суд зазначає, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Однак, при розгляді даної справи відповідачем не заявлено зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що такі підстави, як смерть близької людини, потреби дітей та пошкодження майна внаслідок ворожого обстрілу не підставами, які в розумінні ЦК України можуть слугувати для відмови у стягнення процентів за користування кредитними коштами. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договору, надано відповідачеві кредитні кошти, також, матеріалами справи встановлено, що відповідач грошові кошти по кредитному договору використала, однак порушила умови повернення та сплати відсотків, а відтак позовні вимоги є доведеними та таким, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 10 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 5509810 до Договору № 01/08/2024 про надання юридичних послуг складеного 17.09.2024 року, встановлено, що вартість послуг з підготовки та подач позовної заяви про стягнення заборгованості становить 10 000 грн. (а.с.32). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Заперечуючи щодо розміру витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначив, що справа є не складною та не потребує значного часу для підготовки та готування позиції, а тому просив врахувати, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не співмірним зі складністю справи. При цьому, зазначив, що відповідач через обставини, які виникли, а саме смерть чоловіка, війна, потреби дітей та пошкодження майна, не змогла виконувати зобов`язання за договором, а тому у її діях відсутня умисна протиправна поведінка. У зв`язку з викладеним, враховуючи заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 5 000 гривень, що на думку суду відповідатиме розумності та справедливості. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 2 422, 40 гривень, а всього 7\~422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved