Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

В серпні 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 245000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 13 липня 2001 року по 24 квітня 2018 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». 24 квітня 2018 року позивача було звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві позивач отримав хронічні професійні захворювання за діагнозами. П.7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08.11.2018 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: -вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний синдром з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях та частими акроангіоспазмами, двобічний плечолопатковий пері артроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня); -радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна на фоні ретроспондилолістезу тіла хребця І ст. (0,5 см) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); -нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Згідно п.16 вищевказаного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий термін праці з важкими умовами праці, обумовленими технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК». Відповідно до п.17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: локальна вібрація 113 дБ при нормі 112 дБ; робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована до 32,4-36,4 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30 град.) кількість за зміну 109-209 при нормі до 100; шум 96-109 дБА при нормі 80 дБА. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА №011893 позивачу первинно безстроково встановлено 60% втрати працездатності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААБ №173158 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6187 та випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2630. Відповідно до медичного висновку від 19.10.2018 року №1516, позивач має скарги на біль в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, біль та оніміння в кистях, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, швидку втомлюваність, задишку при незначному фізичному, кашель сухий, біль за грудиною, відчуття серцебиття, підвищення АТ. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, на думку позивача, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 245000 грн, які він просить стягнути з відповідача, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року по справі було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Представнику відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін від відповідача не надходило. 26 серпня 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від ДП «Схід ГЗК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «СхідГЗК» просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що дійсно, [PERSON] в період з 13.07.2001 року по 24.04.2018 року працював на ДП «СхідГЗК», звідки його було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, позивач звернувся до ДП «СхідГЗК» із заявою про виплату йому одноразової грошової виплати, як відшкодування моральної шкоди за отримані професійні захворювання, які він оцінив у 6000 грн, тобто погодив розмір відшкодування моральної шкоди за отримані професійні захворювання. 29.11.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №18/240 про відшкодування моральної шкоди. Пунктом 2 зазначеного Договору було визначено, що [PERSON] відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК». Пунктом 7 договору визначено, що сторони стверджують, що угоду уклали при повному розумінні всіх її наслідків, добровільно, без будь-якого примусу. Позивач погодився на умови договору, підписав договір, зазначив, що у майбутньому претензій до ДП «СхідГЗК» щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням не матиме. Відповідач зазначає, що відповідно до частини 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.1168 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом). Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 р. у справі №641/8857/17. Позивач погодився на сплату йому одноразово у відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням на ДП «СхідГЗК» у сумі 6000 грн, про що укладено договір про відшкодування шкоди, отримав таку виплату одноразово, що в силу ч.5 ст.23 ЦК України позбавляє позивача права повторно звертатися за відшкодуванням моральної шкоди. Враховуючи викладене відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання відмовити у повному обсязі. 27 серпня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позов у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що під час укладення договору від 29.11.2018 про відшкодування моральної шкоди, сторонам не було відомо, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач втрачає працездатність на 60% та йому встановлюється третя група інвалідності. Моральна шкода полягає не лише в самому факті наявності професійних захворювань та погіршення стану здоров`я у зв`язку з цим, а й значною мірою у втраті працездатності та встановленні інвалідності. На підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди позивач надає не лише акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, а й довідки МСЕК, які вказують не на сам факт наявності захворювань, а як раз на їх наслідки - втрату працездатності та встановлення інвалідності. Велика палата Верховного суду у п. 36 своєї постанови № 210/3177/17 від 20 листопада 2019 року зазначила, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Станом на момент укладення договору про відшкодування моральної шкоди ще не існувало однієї з підстав заподіяння такої шкоди - втрати професійної працездатності позивачем та встановлення йому інвалідності, а тому сторони не могли погодити відшкодування моральної шкоди, права на яку ще не виникло і не було достатніх підстав вважати, що воно обов`язково виникне. Представник позивача звертає увагу суду, що на момент укладення договору про відшкодування моральної шкоди, позивачу втрати працездатності встановлено не було, а отже спірні правовідносини ще не виникли, оскільки основним аргументом позивача в цій справі є саме моральна шкода через втрату працездатності внаслідок професійних захворювань. За таких обставин сторони не могли визначати порядок відшкодування моральної шкоди, так як згідно вказаних висновків Верховного Суду відповідне право у позивача на той момент ще не виникло. 02 вересня від відповідача ДП «СхідГЗК» на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача звертає увагу суду, що позивач вимог про визнання недійсним або розірвання договору про відшкодування моральної шкоди від №18/240 від 29 листопада 2018 року, укладеного між ним та ДП «СхідГЗК» не заявляв. Поведінка позивача, який уклав з відповідачем договір про відшкодування завданої йому моральної шкоди де узгодив форму та розмір відшкодування, а згодом пред`явив позов про стягнення відшкодування у більшому розмірі, не оспорюючи сам договір, суперечить його попередній поведінці та, на думку відповідач, є недобросовісною. Отже, з огляду на обставини цієї справи, є підстави для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі. Враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не інакше, ніж одноразово, а також те, що позивач отримав одноразове відшкодування моральної шкоди від відповідача у розмірі, на думку відповідача відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Відповідач вважає, що з огляду на вищевикладене, та враховуючи той факт, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоду про розмір моральної шкоди, завданої йому внаслідок професійного захворювання, а також беручи до уваги, що моральна шкода відшкодовується одноразово, у позивача відсутні правові підстави для повторного стягнення з ДП «СхідГЗК» моральної шкоди за отримане ним профзахворювання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача [PERSON] , останній дійсно працював на ДП «СхідГЗК», а саме в період з 13 липня 2001 року по 24 квітня 2018 року. 24.04.2018 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП (а.с.13-15). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 листопада 2018 року було встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло за таких обставин: тривалий термін праці з важкими умовами праці, обумовленими технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» (а.с.16-17). Згідно з\~п.14\~акту Форми\~П-4\~ [PERSON] \~були встановлені\~діагнози: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний синдром з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях та частими акроангіоспазмами, двобічний плечолопатковий пері артроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня). 2. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна на фоні ретроспондилолістезу тіла хребця І ст. (0,5 см) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Відповідно до п.17 вказаного Акту причинами виникнення професійного захворювання є: локальна вібрація 113 дБ при нормі 112 дБ; робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована до 32,4-36,4 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30 град.) кількість за зміну 109-209 при нормі до 100; шум 96-109 дБА при нормі 80 дБА. Відповідно до Довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011893 від 11.12.2018 року [PERSON] при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з 08.11.2018 року безтерміново (а.с.8). Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №173158 від 11.12.2018 року [PERSON] при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності безтерміново. Зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу вібрації, пилу, шуму (а.с.7). Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою №2630 із медичної карти стаціонарного хворого від 31.08.2020 року (а.с.23). Відповідно до відомостей, викладених у зазначеній виписці, позивач має скарги на біль в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, біль та оніміння в кистях, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, швидку втомлюваність, задишку при незначному фізичному, кашель сухий, біль за грудиною, відчуття серцебиття, підвищення АТ. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» №1516 від 19.10.2018 року підтверджено наявність у позивача хронічних професійних захворювань (а.с.9-10). 29 листопада 2018 року між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та [PERSON] укладено договір про відшкодування моральної шкоди №18/240. Відповідно до зазначеного договору, на підставі заяви [PERSON] про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди в зв`язку з профзахворюванням, отриманим за час роботи на шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», сторони узгодили одноразову грошову виплату [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманих ним професійних захворювань у розмірі 6000 грн. Сторони узгодили, з чим погодився позивач, що ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» сплачує [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання 6000 грн. Сторони дійшли згоди, що [PERSON] відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язується сплатити на користь [PERSON] 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок всіх отриманих профзахворювань, встановлених та можливо встановлених у майбутньому за реквізитами (а.с.28). У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, на думку позивача, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Суд під час розгляду цивільної справи керується та застосовує наступні положення Законів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої\~статті 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13\~Постанови\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.\~\~У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно зі ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За таких обставин, з огляду на вище зазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання. Надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач зазнав ушкоджень здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 грудня 2018 року серії 12 ААА №011893 позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні в ЛПЗ, сан лікуванні за термінами; довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 грудня 2018 року серія 12 ААБ №173158 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу вібрації, пилу, шуму. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120 000 грн, яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем. Аналогічна позиція висловлена у постанові Дніпровського апеляційного суду у справі № 176/1620/22. Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За вищевказаних обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, проте частково, в розмірі 120000 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо відрахування податків та інших обов`язкових платежів, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року), що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження № 61-1св21). Аналогічна позиція висловлена у постанові Дніпровського апеляційного суду у справі №176/2261/23. У зв`язку з вищевикладеним, із ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 120 000 грн, без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі\~Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно\~ЗУ «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір /фізичною особою/ в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 120000 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути 1211,2 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial