Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

23.05.2024 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, посилаючись на наступні обставини. З березня 2022 року [PERSON] перебув у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу з [PERSON] . Вони проживали разом, мали спільний побут та бюджет. Від даних стосунків [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Довгий час відповідачка не реєструвала народження дитини, [PERSON] не мала свідоцтва про народження, не перебувала на обліку у сімейного лікаря. Після довгих вмовлянь, лише 29.04.2025 року [PERSON] звернулась до органів ДРАЦС з метою реєстрації народження доньки. Але, оскільки вона на момент народження [PERSON] офіційно не розірвала шлюб з колишнім чоловіком - [PERSON] , то в свідоцтві про народження дитини в графі батько був зазначений саме він. З метою захисту своїх інтересів, як батька дитини, позивач провів дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства, яким ймовірність його батьківства була доведена та становила 99,9%. Оскільки [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , ніколи не спілкувався та не вважав її своєю донькою, а [PERSON] , в свою чергу, визнає себе батьком та бажає унормувати документи дитини, з цих підстав останній змушений звернутись до суду та просить визнати його батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актового запису про народження, змінивши прізвище дитини з [PERSON] на [INFO] , а по батькові - з [PERSON] на [INFO] , інші відомості залишити без змін. Крім того, позивач зазначає, що визнання його батьком дитини не є метою для надання відстрочки від мобілізації, оскільки 14.05.2022 року він вже був мобілізований до лав ЗСУ, а на підставі наказу №105-РС від 25.09.2024 року звільнений у відставку за станом здоров`я, а саме, отримання інвалідності ІІІ групи, пов`язаної з проходженням військової служби. Ухвалою суду від 26.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.27-28). Ухвалою суду від 03.09.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.43-44). Сторони в судове засідання не з`явились. 03.09.2025 року [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.36). 03.09.2025 року представник позивача [PERSON] направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.37). 03.09.2025 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі та підтвердила той факт, що батьком її доньки [PERSON] є [PERSON] (а.с.40). Відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на адресу його реєстрації копії позову з додатками, ухвали про відкриття провадження та судової повістки з рекомендованим повідомленням, про що свідчить поштовий конверт (а.с.45), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за відсутністю адресата за вказаною адресою. Своїм правом на відзив не скористався, заяву про слухання справи без його участі або про відкладення розгляду справи не направив. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. 13.11.2025 року на адресу суду надійшов лист Відділу ДРАЦС по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому розі, згідно якого просять ухвалити рішення без участі їх представника, покладаються на розсуд суду (а.с.51). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з березня 2022 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та проживали разом в квартирі позивача, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.6). [INFO] від сумісного життя у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] . [PERSON] 14.05.2022 року був мобілізований до лав ЗСУ, але на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] за №105-РС від 25.09.2024 року був звільнений у відставку за станом здоров`я (а.с.12-13). До позову також долучено довідку МСЕК №575366, якою позивачу надано статус інваліда ІІІ групи з 19.09.2024 року, захворювання пов`язане з проходженням військової служби (а.с.11). 29.04.2025 року [PERSON] звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького районного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про реєстрацію народження дитини, адже дитина не була зареєстрована у встановлений законом спосіб. Але листом №959/31.8-76 від 24.04.2025 року йому було відмовлено (а.с.15-17). 01.05.2025 року за заявою [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького районного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Оскільки [PERSON] на момент народження дитини перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4), то в актовому записі про народження дитини в графі батько був зазначений саме він. Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою регулюється статтею 126 СК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини 2 статті 128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Доказами у справах про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved