Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

03.03.2025 року позивач в особі свого представника за електронною довіреністю Дармограй Анастасія Тимофіївна засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №496530-КС-001 з урахуванням додаткової угоди №1 до вказаного договору від 11.06.2024 року у сумі 55057,24 грн. станом на 08.02.2025 року, з яких 22550,26 грн. - сума прострочених платежів за тілом кредиту, 32088,19 грн. - сума прострочених платежів по процентах та 418,79 грн. - сума прострочених платежів за комісією, а також 2422,40 грн. - судовий збір за розгляд справи у суді, з урахуванням того, що строк кредиту склав 33 тижні та діяв 26.11.2024 року. Крім цього, позивач на підтвердження факту перерахування кредитних коштів у розмірі 25000,00 грн. відповідачці просив суд витребувати у АТ КБ «Приватбанк» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 16.11.2024 року (дата видачі кредиту) по 26.11.2024 року (дата закінчення терміну кредитування). В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 17.03.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін з наданням часу сторонам у справі для подання усіх заяв по суті позову та частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» щодо зарахування на картку відповідача коштів від позивача (а.с.75-76). Позивач та його представниця вказану ухвалу отримали засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.78-79), а відповідачка засобами поштового зв`язку у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.83). 07.04.2025 року з АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист на виконання вимог ухвали судді від 17.03.2025 року про відкриття провадження, в якому було підтверджено емітування картки на ім`я відповідачки та переказ на неї 25000,00 грн. від позивача 16.04.2024 року (а.с.81). 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 16.04.2024 року між відповідачкою та позивачем був укладений в електронній формі договір №496539-КС-001 про надання кредиту, відповідно до норм якого відповідачка отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. строком на 24 тижні до 01.10.2024 року зі сплатою фіксованої зниженої процентної ставки у розмірі 1,15123690% або стандартної процентної ставки у розмірі 2,00% на день на загальну суму кредиту зі сплатою комісії на користь позивача у розмірі 3750,00 грн. за сам факт надання кредиту. Вказаний договір був підписаний відповідачкою одноразовим електронним підписом (а.с.18-22). Кошти у розмірі 25000,00 грн. були перераховані відповідачці на її банківську карту у АТ КБ «Приватбанк» 16.04.2024 року, що підтверджується довідкою про перерахування коштів відповідачці ТОВ «Профітгід» без номера та дати на виконання вимог договору з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 року (а.с.45) та відповіддю від АТ КБ «Приватбанк» від 30.03.2025 року, отриману судом 07.04.2025 року про емітування картки відповідачці та зарахування не неї 25000,00 грн. від позивача 16.04.2024 року (а.с.81). 11.06.2024 року між сторонами в електронній формі було укладено додаткову угоду №1 до договору №496539-КС-001 про надання кредиту, зокрема, в якій було змінено час її дії, а саме розширено строк до 33 тижнів до 26.11.2024 року, зафіксовано розмір заборгованості відповідачки перед позивачем на 11.06.2024 року (23129,88 грн.), визначено ставки за користування кредитом у період з 11.06.2024 року до 26.11.2024 року, зокрема встановлено відповідну ставку у період з 11.06.2024 року до 06.08.2024 року у розмірі 0,863427% в день за відсутності прострочення та 1,1512369% на четвертий день в разі прострочення виконання зобов`язань, та в період з 07.08.2024 року до 26.11.2024 року у розмірі 1,1512369%. Вказана додаткова угода також була підписана відповідачкою одноразовим електронним підписом (а.с.35-36). Слід зазначити, що правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» від 02.04.2024 року, які набрали чинності 03.04.2024 року (а.с.47-56) судом до уваги як частина кредитного договору не приймаються, оскільки не містять підпису відповідачки, а відповідно не містять її згоди на застосування вказаних правил у правовідносинах із позивачем. Теж саме стосується і долученого до позовної заяви паспорту споживчого кредиту від 16.04.2024 року, оскільки він не є частиною кредитного договору та мав строк своєї дії один день до 17.04.2024 року (а.с.23-24). Тому при розгляді справи суд використовує виключно кредитний договір та додаткову угоду №1 до нього, які відповідачка підписала та з умовами яких погодилася. Судом встановлено, що розрахунок заборгованості позивач провів з урахуванням строку дії договору, врахувавши платежі відповідачки від 29.04.2024 року на суму 5420,00 грн., 11.05.2024 року на суму 5370,35 грн., 25.05.2025 року на суму 5206,55 грн., 11.06.2024 року на суму 5420,00 грн., 24.06.2024 року на суму 2710,00 грн., 09.07.2024 року на суму 2710,00 грн. та від 26.07.2024 року на суму 2710,00 грн. в межах визначеного розміру відсотків за період з дати укладання договору 16.04.2024 року до 20.08.2024 року. В той же час з 21.08.2024 року до 26.11.2024 року позивач не міг застосовувати розмір процентів більше 1%, оскільки в цій частині вимоги додаткової угоди №1 до договору №496539-КС-001 про надання кредиту від 11.06.2024 року не відповідали прямим нормам діючого законодавства. Таким чином, судом підтверджений розмір заборгованості по тілу кредиту у повному обсязі та розмір процентів за користування кредитом з 16.04.2024 року до 20.08.2024 року у розмірі 37637,90 грн. В той же час, починаючи з 20.08.2024 року до 26.11.2024 року позивач був обмежений у використанні щодо відповідачки розміру процентної ставки у розмірі 1%, а застосовував, у свою чергу, процентну ставку у розмірі 1,1512369%, що прямо суперечить вимогам діючого законодавства. 24.12.2023 року на підставі прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року (далі - Закон) були внесенні зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме ч.5 ст.8 вказаного закону викладено таким чином, що розмір процентної ставки за відповідними кредитними договорами не може перевищувати 1% від суми заборгованості на день. В той же час п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», викладений на підставі Закону надавав можливість нараховувати максимальний розмір денної процентної ставки у розмірі 2,5% у період з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року та у розмірі 1,5% у період з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року. Після чого єдиний максимальний розмір процентної ставки за споживчими кредитами повинен в будь-якому випадку становити 1%, чого позивач в даній справі не дотримав. Тому дійсний, відповідно до прямих вимог закону, розмір процентів у період з 21.08.2024 року до 26.11.2024 року повинен становити 22099,26 грн. (22550,26 грн. *1% (або 0,01) * 98 днів), а не нараховані позивачем за вказаний проміжок 25441,78 грн. (32088,19 грн. на 26.11.2025 року - 6646,41 грн. на 20.08.2024 року). Таким чином, дійсний розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідачки становить не заявлені позивачем 32088,19 грн., а 28745,67 грн. (6646,41 грн. + 22099,26 грн.). Окремо суд зазначає, що як стягнення, так і взагалі нарахування відповідачу комісії, не може бути враховано у розрахунках, оскільки відповідна вимога є нікчемною, яка не може бути встановлена для даних кредитних правовідносин, хоча позивач має право на її нарахування у порядку ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Умова про сплату комісії дійсно передбачена у самому кредитному договорі та додатковій угоді до нього, які відповідачка підписала, однак її розмір встановлено без уточнення найменування конкретних послуг, за які вона передбачена. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про оплату за послуги позивача, які за законом повинні надаватись безоплатно (видача кредиту), суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією в сумі 3750,00грн. не підлягає стягненню з відповідачки. В той же час з платежів відповідачки позивач зарахував на оплату комісії 3331,21 грн. з платежів від 29.04.2025 року, 11.05.2024 року, 25.05.2024 року та 11.06.2024 року (а.с.13), які пішли на платіж, який визнаний судом нікчемним на час його встановлення відповідно до умов укладеного договору. Тому вказана сума платежів за комісією з боку відповідачки у розмірі 3331,21 грн. повинна бути списана із визначеної судом заборгованості за процентами, несплаченими відповідачкою та в такому випадку розмір процентів повинен становити вже 25414,46 грн. (28745,67 грн. - 3331,21 грн.) Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 47964,72 грн., з яких 22550,26 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту та 25414,46 грн. - сума прострочених платежів по процентах, замість 55057,24 грн. заявлених до стягнення, що складає 87,12% від заявлених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 87,12% від первинно заявлених позовних вимог, з відповідача слід стягнути 87,12% від сплаченого позивачем судового збору з понижуючим коефіцієнтом, що складає 2110,40 грн. із сплачених позивачем 2422,40 грн. Іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial