Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовано тим, що в соціальній мережі «Instagram» [PERSON] натрапив на сторінку «forsage_auto_». За інформацією, розміщеною на цій сторінці, так звана компанія «ФорсажАвто» надає послуги з «пригону» автомобілів зі США та Європи. Після листування в соціальній мережі «Instagram» з представником (менеджером) так званої компанії «Форсаж Авто», позивач прийняв рішення замовити послугу з «пригону» авто та надав свій номер телефону для подальшого спілкування. 25.04.2024 в месенджері «Viber» на номер телефону [NUMBER] абоненту «Forsage auto» позивач надіслав фото сторінок паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду для складання договору. 26.04.2024 на адресу позивача відповідачем [PERSON] (номер телефону [NUMBER] ) було надіслано 2 екземпляри договору №2604/2024 від 26.04.2024 з формуляром (заявкою), 1 екземпляр якого після підписання позивач повернув на адресу відповідача [PERSON] . За умовами договору, ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (Виконавець) зобов`язується для [PERSON] (Замовника) надати послуги з пошуку, технічного та візуального огляду, придбання на території Німеччини транспортного засобу (легкового автомобіля), його подальше транспортування на митну територію України, розмитнення, сертифікації, постановки на облік в РСЦ МВС України та доставки в м. Запоріжжя. Також 26.04.2024 абонентом «Forsage auto» (номер телефону [NUMBER] ) позивача додано до групи в месенджері «Viber» із назвою «26.04.24Аванс400Бюджет5000», де вже були абоненти [PERSON] (номер телефону [NUMBER] ) та «Forsage avto» (номер телефону [NUMBER] ). В цей же день відповідач [PERSON] в месенджер «Viber» в групу з назвою «26.04.24Аванс400Бюджет5000» надав позивачу вказівку щодо перерахування коштів у розмірі 54 000,00 грн. за придбання легкового автомобіля «Kia Ceed» 2008 р.в., послуг з його пошуку, технічного та візуального огляду, подальше транспортування на митну територію України, розмитнення, сертифікації, постановки на облік в РСЦ МВС України та доставки в м.Запоріжжя за наступними реквізитами: отримувач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), рахунок № [NUMBER] в АТ «ПУМБ», картка № [NUMBER] . Після цього, 03.05.2024 позивач здійснив внесення готівки у розмірі 54 000,00 грн. на картковий рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] в АТ «ПУМБ» Але, після оплати коштів спілкування [PERSON] із позивачем припинилось. Він був вимушений сам телефонувати та писати повідомлення в месенджері «Viber» із питаннями про ситуацію із «пригоном» для нього легкового автомобіля «Kia Ceed» 2008 р.в. Так, як кошти були перераховані [PERSON] , 16.08.2024 на адресу [PERSON] позивачем було надіслано претензію про повернення безпідставно набутих ним грошових коштів та компенсації понесених ним збитків за рахунок зміни курсу гривні щодо долару США. Крім того, після заволодіння грошовими коштами позивача шляхом обману та зловживання довірою, в нього погіршився сон та апетит, він почав швидше втомлюватися, втратив продуктивність та віру в себе. Був вимушений звернутися за допомогою до психіатра. Такимч чином, позивач визначив розмір моральної шкоди у розмірі з [PERSON] -14 000,00 грн., з [PERSON] - 40,000,00 грн. На підставі вище викладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 54 000,00 грн., збитки (упущену вироду) за рахунок зміни курсу гривні щодо долару США у розмірі 2 439,15 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 828,57 грн. та три проценти річних від суми боргу у розмірі 1 408,45 грн., та моральну шкоду в розмірі 14 000,00 грн. Крім того, стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн., та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, а саме: з [PERSON] у розмірі 802,96 грн., з [PERSON] у розмірі 408,24 грн. Ухвалою суду від 25.03.2025 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідачі у визначений ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не подали. Ухвалою суду від 28.03.2025 року судом витребувано у АТ «Перший український міжнародний банк» банківську виписку про рух грошових коштів на картковому рахунку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [NUMBER] за період з 03.05.2024 року по 31.05.2024 року. Ухвалою суду від 24.06.2025 року ухвалено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились без поважних причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток. Заяв про розгляд справи без їх участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзивів на позовну заяву відповідачами у запропонований судом строк до суду не подано. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.04.2024 року між відповідачем [PERSON] (виконавець) та позивачем [PERSON] (замовник), було укладено Договір №260/2024 про надання послуг (а.с. 44-48). Відповідно до п. 1.1 Договору замовник в порядку та на умовах, визначених даним Договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги з пошуку, технічного та візуального огляду, придбання на території Німеччини транспортного засобу (легкового автомобіля) - «Товару», його подальше транспортування на митну територію України, розмитнення, сертифікації постановки на облік в РСЦ МВС України та доставка в м.Запоріжжя. Будь які інші (додаткові) послуги можуть бути надані виконавцем замовникові та/або третіми особами за окремою письмовою угодою сторін або виконавця з такими третіми особами. Відповідно до п.1.3. Підтвердженням факту надання послуг Виконавцем є передача автомобіля Замовнику в м. Запоріжжя разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім?я Замовника, виданим РСЦ МВС України. Відповідно до п. 2.1 Договору «Оплата товару» сторони цим взаємно погоджуються і підтверджують, що для цілей визначення конкретної вартості і об`єму послуг, які надаються за даним Договором, замовник надає виконавцю примірний Формуляр (Заявку) із зазначенням марки і моделі бажаного для придбання транспортного засобу (легкового автомобіля), року випуску, технічних характеристик, ціни та інших параметрів. Формуляр (Заявка) додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною. Плата за Товар оплачується Замовником Виконавцю готівкою або на банківський рахунок Виконавця. вказаний в цьому Договорі, або за іншими банківськими реквізитами наданими Виконавцем Замовнику. Плата за Товар може бути здійснена Замовником у гривневому еквіваленті за курсом продажу долару США на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ на дату придбання Товару Виконавцем, відповідно до п.2.3. Також згідно п.2.4. цього договору передбачено, що для цілей майбутнього підтвердження і забезпечення належного виконання своїх зобов`язань Замовником визначених Договором, у момент підписання цього Договору Замовник передає (оплачує) Виконавцеві завдаток в розмірі, не меншому гривневого еквіваленту 400.00 (чотириста) доларів США за курсом продажу долару США на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ. На виконання вимог п. 2.1. Договору сторонами було оформлено Формуляр (Заявка) до Договору №2604/2024 про надання послуг від 26.04.2024 року, що підписаний сторонами. У Формулярі зазначається: Опис бажаного для придбання транспортного засобу (легкового автомобіля): марка, модель: - Kia Ciд, Хюндай і 30, Форд Фокус, рік випуску: - від 2007, орієнтована вартість: до 5000 дол. США, технічні характеристики: Хетчбек, бензин 1,6 л, автоматична КПП, країна походження - Німеччина. Розмір завдатку (підлягає внесенню замовником / підлягає поверненню замовнику, якщо був попередньо внесений): 400 доларів США, що еквівалентно 15 980 грн. (а.с. 49). Відповідно до повної інформації про посилку ТТН перевізника «Нова Пошта» №59001142673385, 26.04.2024 [PERSON] було передано [PERSON] договір для підписання. 28.04.2024 [PERSON] передано [PERSON] підписаний договір (а.с.50). Відповідно до роздрукованих скріншотів із листування в соціальній мережі «Instagram» із користувачем «forsage_auto_», [PERSON] повідомив, що шукає авто (а.с.27-28). Відповідно до роздрукованих скріншотів із листування в соціальній мережі «Viber» із користувачем « [NUMBER] », [PERSON] домовився про пригон авто «Kia Ceed», або «Хюндай і30» від 2007 р.в. за суму до 5 000 доларів США. (а.с.29-31). У подальшому, [PERSON] було додано у групу під назвою «26.04.24Аванс400Бюджет5000» та абонент на ім`я « [PERSON] » вказав, що кошти в сумі 54 000,00 грн. слід надіслати на банківську картку № [NUMBER] . 03.05.2024 [PERSON] надіслано у групу під назвою «26.04.24Аванс400Бюджет5000» підтвердження оплати на суму 54 000,00 грн. на вказану банківську картку, де отримувачем вказаний [PERSON] (а.с. 32-42). Вказане також підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки №TR.73429264.73979.9589, відповідно до якої 03.05.2024 року [PERSON] перерахував на карту [PERSON] кошти у розмірі 54 000,00 грн. Призначення платежу внесення готівки на картковий рахунок [NUMBER] [PERSON] згідно договору №20699012 від 22.11.2023 року (а.с.43). Також, згідно Виписки з особового рахунку [PERSON] за період з 03.05.2024 року по 31.05.2024 03.05.2025 року було здійснено перерахування коштів у розмірі 54 000,00 грн. (а.с.95-96). З Звіту по транзакціях власника рахунку [PERSON] [NUMBER] вбачається, що 03.05.2024 року було перераховано кошти у розмірі 54 000,00 грн. (а.с.96А). 16.08.2024 [PERSON] звертався з претензією про повернення грошових коштів до [PERSON] , в якій просив в семиденний термін повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 56 033,00 грн, (а.с.51-54) Також, 16.08.2024 [PERSON] звертався з повідомленням до [PERSON] , в якому просив сприяння у поверненні коштів, які були перераховані на карткові рахунки [PERSON] та інших осіб (а.с.55-56). 09.07.2024 року [PERSON] подав звернення до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, на що йому було повідомлено що слідчим відділення відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП внесено відомості до ЄРДР за його заявою від 08.07.2024 під №12024, 082040000965 із визначенням кримінально-правової кваліфікації за ч.3 ст.190 КК України(а.с.57-58, 69) 14.08.2024 року, позивач звернувся до начальника управління протидії кіберзлочинам у Вінницькій області Володимира Тітомира із заявою про вчинення організованою групою кримінального правопорушення щодо нього та інших осіб, в якій повідомив, що [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми співучасниками шахрайським шляхом, під приводом пригону автомобіля із-за кордону, заволодів чужими грошовими коштами в розмірі 40 млн. грн. (а.с.59-67). Також позивач звертався до АТ «ПУМБ», Державна служба фінансового моніторингу України, Національного банку України, стосовно порушення його прав, на що йому були надані відповіді (а.с.69-82). Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають відшкодуванню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 вказано, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. У постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив, що за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України Верховний Суд зробив висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. З обставин справи вбачається, що позивач уповноважив відповідача [PERSON] підібрати автомобіль на аукціонах США та країн Європи, при цьому зі скріншотів спілкування у мережі «Viber», можна дійти висновку, що кошти у загальній сумі 54 000,00 грн. були перераховані на наданий [PERSON] картковий рахунок [PERSON] з метою придбання транспортного засобу, проте жодних додаткових угод/договорів між сторонами укладено не було. Відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). У постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 зроблено висновок, що: скріншоти повідомлень з телефону та планшета і роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. У постановах від 17 квітня 2020 року у справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 року у справі №1540/3778/18 Верховний Суд дійшов висновку, що: переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Позивачем долучено до позову скріншоти повідомлень з телефону. При цьому, інформація що міститься у скріншотах не оспорюється відповідачем. Судом не встановлено, виконання [PERSON] , перед [PERSON] умов Договору, адже в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про фактичне надання послуги і це не спростовано відповідачем. [PERSON] передав кошти у розмірі 54 000,00 грн., [PERSON] , що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача [PERSON] . Належних, допустимих і достатніх доказів на спростування неотримання вказаних грошових коштів відповідачі не надали. Поряд з цим, в матеріалах справи не міститься будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про придбання автомобіля відповідачем [PERSON] на користь позивача із необхідністю оплати, зокрема, у вказаному розмірі. Відтак, матеріалами справи не встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, та відповідач [PERSON] не спростував отримання вказаних коштів від позивача. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідач [PERSON] набув спірні грошові кошти позивача і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, а відтак наявні підстави, визначені ст. 1212 ЦК України щодо повернення відповідачем [PERSON] безпідставно набутого майна, а саме 54 000,00 грн. грн., тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних та інфляційні витрати, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховна Суду в постанові від 07.02.2024 року у справі № 910/3831/22 звернула увагу на те, що передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає з огляду на наявність самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем коштів позивача. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Моментом порушення грошового зобов`язання є момент безпідставного набуття грошових коштів. За черговістю перерахування грошових коштів, зарахування часткового повернення грошових коштів було враховано в рахунок першого платежу по безпідставно отриманому майну, тому з відповідачів підлягають до стягнення інфляційні витрати та 3% річних. За вказаних обставин, суд вбачає підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 6 828,57 грн,, 3% річних від суми боргу у розмірі 1 408,45 грн.. Суд приймає даний позивачем розрахунок як дійсний, іншого судом не встановлено. Разом з тим, окремою позовною вимогою позивачем сталося питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] збитків (упущеної вимоги) за рахунок зміни курсу гривні щодо долару США у розмірі 2 49,15 грн. Проаналізувавши надані суду докази, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки, позивачем не доведено факту, між сторонами була досягнута домовленість щодо перерахування коштів в іноземній валюті долари США. Судом достеменно встановлено перерахування коштів у національній валюті у розмірі 54 000,00 грн. Таким чином, не підлягає до задоволення вказана вимога. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц. Оскільки під час розгляду справи, судом було встановлено, що відповідачами було порушено права позивача, у результаті чого йому було завдано шкоду, таким чином, похідна вимога про стягнення моральної шкоди на користь позивача підлягає частковому задоволенню. Суд вбачає підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. з кожного відповідача, така сума моральної школи буде достатньою та пропорційною відносно заподіяної шкоди позивачу. За наведених обставин, суд дійшов висновку часткове задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] , про стягнення грошових коштів, як такі, що частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. У зв`язку із задоволенням вимог позовної заяви, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 654,00 грн., пропорційно до задоволених вимог у розмірі 640,92 грн. (98%) з [PERSON] , та 13,08 грн. (2%) з [PERSON] . В частині решти позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення, у зв`язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial