Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся [PERSON] з позовом, який в подальшому було уточнено, до [PERSON] , третя особа Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] , у віці 82 років померла бабуся позивача - [PERSON] , про що 06.01.2023 р. складено відповідний актовий запис №249, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2023 р., виданого Відділом актів реєстрації державного цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належній останній на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.07.1994. Після смерті бабусі Позивача, 04.02.2023 року Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було заведено спадкову справу № 70224692, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71369406 від 04.02.2023 р. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була її донька [PERSON] , проте [INFO] вона померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.1999 р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації Виконкому Одеської міськради. 04.02.2023 року Позивач звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом в усній формі йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, на думку державного нотаріуса, спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на день смерті. Враховуючи те, що на момент смерті бабусі Позивача, спадкодавця [PERSON] , в квартирі був зареєстрований її брат - [PERSON] , проте фактично не проживав, Позивач не може отримати Свідоцтво про право на спадщину. Згідно копій паспорту громадянина України [PERSON] , попереднім місцем проживання є м. Макіївка, Донецької обл. Зміна адреси реєстрації [PERSON] була обумовлена необхідністю відкрити картковий рахунок у відділенні банківської установи, що знаходиться на території підконтрольній українській владі. Дане підтверджується копією Договору №934172 від 28.11.2014 р. про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 26.02.2016 р. у зв`язку з від`їздом з м. Одеси, [PERSON] було оформлено Довіреність на [PERSON] , [INFO] для отримання на його ім`я пенсії у ПАТ «Державний Ощадний банк України», що підтверджується довіреністю від 26.02.2016 р. та Витягом про реєстрацію в ЄРД. Протягом останніх років життя й до моменту смерті [PERSON] , Позивач постійно доглядав свою бабусю та забезпечував необхідним для життєдіяльності, а коли бабуся померла, він займався її похованням. Ці факти підтверджуються й тим, що саме Позивачу видано на руки довідку про факт та причину смерті бабусі [PERSON] , довідку на одержання та підпоховання праху та саме Позивач виступав замовником в договорі на проведення поховання. Станом на сьогодні, фактичне місце проживання [PERSON] є невідомим для Позивача, адже останні роки Відповідач не проживав з [PERSON] , а проживав за іншими адресами. Вказані обставини стали причиною звернення до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження по цій справі. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог. Представник позивача в призначеному судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача, але поштові відправлення повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак неодноразово до суду надсилав заяви з прохання про розгляд справи без участі Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 223 ЦПК України. Згідно\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача по справі\~ [PERSON] , про що 06.01.2023 року складено відповідний актовий запис №249, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2023р., виданого Відділом актів реєстрації державного цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с. 16) Родинний зв`язок Позивача з померлою підтверджується: Свідоцтвом про народження його матері - [PERSON] , серії [NUMBER] , де в графі мати зазначена [PERSON] , Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ; Свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , де в графі мати зазначена - [PERSON] , тобто померла [PERSON] є бабусею Позивача по лінії матері. (а.с. 11, 12,13,18) За життя [PERSON] належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.07.1994. (а.с. 14) Після смерті бабусі Позивача, 04.02.2023 року Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було заведено спадкову справу № 70224692, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71369406 від 04.02.2023 р. (а.с. 8) Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була її донька [PERSON] , проте [INFO] вона померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.1999 р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації Виконкому Одеської міськради. (а.с. 18) В матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 73/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що 04.02.2023 року Позивач звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 67-92) На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним їй майном, 27.06.2014р. склала заповіт на ім`я\~відповідача [PERSON] , якому заповіла усе майно. (а.с. 19) Встановлено, що нотаріусом в усній формі йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, на думку державного нотаріуса, спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на день смерті. Як вбачається з виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 625 від 09.02.2015р. в квартирі за адресою: [ADDRESS] . зареєстровані: [PERSON] , 1940 р.н., з 31.10.1990 р. та [PERSON] , 1950 р.н. з 26.11.2014 р. (а.с. 20) Згідно копій паспорту громадянина України [PERSON] , попереднім місцем проживання є м. Макіївка, Донецької обл. (а.с. 9) Як зазначає позивач у позовній заяві, зміна адреси реєстрації [PERSON] була обумовлена необхідністю відкрити картковий рахунок у відділенні банківської установи, що знаходиться на території підконтрольній українській владі. Дане підтверджується копією Договору №934172 від 28.11.2014 р. про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. (а.с. 21) Зокрема 26.02.2016 р. у зв`язку з від`їздом з м. Одеси, [PERSON] було оформлено Довіреність на [PERSON] , [INFO] , для отримання на його ім`я пенсії у ПАТ «Державний Ощадний банк України», що підтверджується довіреністю від 26.02.2016 р. та Витягом про реєстрацію в ЄРД. (а.с. 22,23) Відповідно до копії спадкової справи відповідач [PERSON] , в термін, передбачений\~ст. 1270 ЦК України,\~із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини не звертався. Протягом останніх років життя й до моменту смерті [PERSON] , Позивач постійно доглядав свою бабусю та забезпечував необхідним для життєдіяльності, а коли бабуся померла, він займався її похованням. Ці факти підтверджуються й тим, що саме Позивачу видано на руки довідку про факт та причину смерті бабусі [PERSON] , довідку на одержання та підпоховання праху та саме Позивач виступав замовником в договорі на проведення поховання. (а.с. 24,25,26,27,28) Станом на сьогодні, фактичне місце проживання [PERSON] є невідомим для Позивача, адже останні роки Відповідач не проживав з [PERSON] , а проживав за іншими адресами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком позивача, пояснив, що 1984 році він одружився з матір`ю позивача - [PERSON] , знав померлу [PERSON] з 1981 року. Зазначив, що його дружина померла в 1999 році та у нього на утриманні залишилося два сина. Вказував, що не знає хто такий [PERSON] , однак часто бував у квартирі померлої, вона жила сама. Розповів, що позивач доглядав за бабусею, приносив продукти, зокрема 20.12.2022 року її збив автомобіль і вона лежала, однак до самої смерті доглядав померлу позивач: приносив ліки, міняв памперси, привозив 2 рази в день їжу, і займався похованням також позивач. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що була знайома з померлою з 65-66 рр., вони проживали в одному будинку. [PERSON] проживала разом з донькою [PERSON] , яка потім померла. Зазначала, що дружила з померлою, зокрема вказувала, що після аварії, померла була лежачою і за нею доглядав позивач, у них були хороші відносини. Про те, що померлої є брат зазначила, що їй не було відомо, про заповіт також не відомо. Вказала, що похованням займавсся позивач та його батько. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що знає зі школи батька позивача, його дружину та дітей, зокрема померла бабуся забирала дітей зі школи та гуляла з ними. Вказала, що особисто не була знайома з померлою та зі слів батька позивача знала, що його теща проживала на вул. Ак. Філатова. Поснила, що позивач привозив бабусі їжу, ліки, прибирав квартиру, здійснював догляд. Вказала, що померла бабуся позивача зимою 2023 року, на похоронах свідок не була, однак знає, що поховання займався позивач та його батько. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є хрещеною позивача, знала [PERSON] з 1980 року, вона була мамою її подруги [PERSON] .. Зазначає, що бабуся позивача жила на Ак. Філатова, 37 та внуки до неї приходили постійно, приносили продукти. Бабуся останнім часом дуже хворіла, жила одна, приходив до неї позивач та його брат [PERSON] . Зазначила, що бабуся в листопаді-грудні 2022 року потрапила під машину, позивач відвозив її до лікарні там наклали гіпс, зокрема деякий час позивач тоді жив з бабусею та доглядав за нею. Пояснила, що бабуся спочатку зробила заповіт на свідка, а потім на позивача, коли той став повнолітнім. Похованням бабусі займався позивач. Свідку відомо, що у померлої була мама та брати, але вони померли, про заповіт на відповідача їй не відомо. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судом враховується наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст.\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). У частинах 1 та 2\~ст. 1223 ЦК України\~визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях\~12611265\~цього\~Кодексу. Частиною 1\~ст. 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є онуком померлої [PERSON] , а тому має право за законом на частку спадщини, яка б належала його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України необхідна наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідно до ч. 1\~ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до\~статей 1268 - 1269 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1\~ст. 1273 ЦК). Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч. 2\~ст. 1275 ЦК). Частиною першою\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування\~це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Крім того, право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1266 Цивільного кодексу України законодавець встановив, що право спадкувати за правом представлення мають: внуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри. Вказані особи успадковують у тій черзі та ту частину, яка б належала особам, яких вони представляють. Головною умовою тут виступає смерть особи, яка б мала успадкувати майно, до того, як померла особа, майно якої мало б успадковуватись. Наприклад, якщо мати померла до того, як померла баба, то право на спадкування частини, яка б належала матері, якщо б та жила на момент смерті баби, мають внуки цієї бабусі (діти матері). Таким чином, Спадкування за правом представлення це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини про це вказує Верховний Суд у своїй постанові по справі №520/2032/17. Враховуючи вищезазначені обставини викладеної справи, Позивач позбавлений можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом та визнанням своїх прав. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (постанова Верховного суду від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17). Таким чином, державна реєстрація у спірній квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Відповідач [PERSON] на час смерті [PERSON] з останньою постійно не проживав, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не подавав, а тому він є таким, що не прийняв спадщину. Наявність реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] у квартирі, в якій на час смерті проживала [PERSON] , не свідчить про визнання відповідача таким, що прийняв спадщину, оскільки згідно до вимог ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, для цього необхідно встановлення саме постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, що в даному випадку відсутнє. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Судові витрати у вигляді судового збору позивача не бажає стягувати із відповідача.

Outcome: approved