Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») Шабатин Н.А. через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №10.03.2025-100002118 від 10.03.2025 у розмірі 85400 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 10.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №10.03.2025-100002118, який підписаний електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 28000 грн строком на 140 днів з процентною ставкою (фіксована) у розмірі 1% за один день користування кредитом, комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 4200 грн, неустойка - 280 грн, що нараховується за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного зобов`язання. Згідно квитанції про видачу коштів [PERSON] 10.03.2025 отримала кредитні кошти у розмірі 28000 грн. Позивач виконав зобов`язання за договором, в свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 85400 грн, яка складається із: основного боргу в розмірі 28000 грн, процентів в розмірі 39200 грн, комісії 4200, неустойки у розмірі 14000 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою судді від 17.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків. На виконання ухвали позивачем 26.09.2025 надіслано заяву про усунення недоліків з доданими до неї документами. Ухвалою судді\~від 30\~вересня 2025\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду,\~відкрито провадження\~в справі\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року у зв`язку із неявкою відповідача, розгляд справи відкладено на 18 листопада 2025 року. Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув. У позовній заяві представник [PERSON] просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула, про дату, час та місце судових засідань була належно повідомлена, що підтверджується поштовими повідомленнями; правом на подачу відзиву не скористалася, причин своєї неявки не повідомив. Враховуючи повторну неявку відповідача в судові засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності\~до ч.\~2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно з положеннями\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2\~статті 639 ЦК України\~визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст.3 даного Закону України «Про\~електронну комерцію» визначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом частин 3, 4, 6\~статті 11 Закону\~України «Про\~електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12\~статті 11 Закону\~України «Про\~електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону\~України «Про\~електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 10.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №10.03.2025-100002118 в електронній формі, у порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, 10.03.2025 відповідач [PERSON] ознайомилася з умовами та підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на вебсайті кредитодавця, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця, у якій визначено порядок кредитування, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору, порядок укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту). Також відповідач 10.03.2025 підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором заявку кредитного договору №10.03.2025-100002118, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Саме такі складові електронного кредитного договору, як вищевказана пропозиція, заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції передбачено пунктом 2.2 Пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору. Підписання позичальником\~відповідачем [PERSON] вищевказаного електронного кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатору в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті, - відповідає положенню п.2.3 Пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферти). Матеріалами справи підтверджено, що 10.03.2025 ТОВ «Споживчий центр» та відповідач уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі №10.03.2025-100002118. На підставі укладеного договору відповідачу надано кредит на таких умовах: сума кредиту становить 17000,00 грн, строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання, дата повернення кредиту\~27.07.2025. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачено. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 4200 грн, нараховується у день видачі кредиту. Неустойка: 170 грн, що нараховується за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного зобов`язання. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість [PERSON] складає: 28000 грн основний борг, 39200 грн проценти; 4200 комісія, 14000 грн неустойка; разом 85400 грн. Проценти по кредиту нараховані за період 10.03.2025 по 27.07.2025. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «Споживчий центр» з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (статті 526,\~530 ЦК України). За умовами\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином. Позивач умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в розмірі 28000 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну карту клієнта, що стверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» №75-0309 від 03.09.2025 та договором на переказ коштів №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідачем доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором суду не надано, як і не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем. Оскільки у встановлений договором строк відповідач [PERSON] не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти за користування кредитом, суд вважає, що у позивача виникло право на заявлення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом в розмірі 28000 грн та процентів в розмірі 39200 грн, тому в цій частині позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення комісії за договором, суд зазначає таке. Пунктом 7 заявки кредитного договору передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 4200 грн, яка нараховується в день видачі кредиту. На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія\~Закону України «Про споживче кредитування», адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту більше одного місяця. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2\~ст. 8 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 202/5330/19) у кредитному договір не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1\~ст. 11 цього Закону. Суд звертає увагу, що у договорі не вказано за яку саме послугу позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачем не подано доказів, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, тому у задоволенні вимог щодо стягнення комісії в сумі 4200 грн необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки за договором, суд зазначає таке. Відповідно до п. 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022\~на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 10 березня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 14000 грн неустойки за кредитним договором є безпідставними у зв`язку зі звільненням позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки у період дії воєнного стану, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).\~ Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 1906,15 грн (67200 грн х 2422,40 грн / 85400 грн).

Outcome: partial