Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Бізнес Позика», інтереси якого представляє Мишевська Н.М., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24610,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №499300-КС-001, шляхом обміну електронним повідомленням, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності. ТОВ «Бізнес Позика» виконало взяті на себе зобов`язання, в свої чергу [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Договором № 499300-КС-001, не повернув грошові кошти, у зв`язку з чим станом на 04.09.2025 утворилась заборгованість у розмірі 24610,40 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 13 994,40 грн; суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн. За викладених обставин представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» вищевказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» інформації стосовно карткового рахунку на ім`я [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.9). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання і реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. 24 листопада 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2024 року між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] укладено договір №499300-КС-001 про надання кредиту, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку визначеному ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.19-23). Позивачем ТОВ «Бізнес Позика» 16.05.2024 року направлено відповідачу [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 499300-КС-001 про надання кредиту. 16.05.2024 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 499300-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8247, на номер телефону [NUMBER] (який зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 16.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 499300-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.24-36). Відповідно до договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Пунктом 2 договору про надання кредиту № 499300-КС-001 передбачено, що строк кредиту становить 16 тижнів, стандартна процентна ставка за кредитом в день: 1,50000000, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день: 1.16395000, фіксована, комісія за надання кредиту 1 500,00 грн, загальний розмір наданого кредиту 10000,00 грн, строк дії договору до 05.09.2024 року. Орієнтована загальна вартість наданого кредиту 23 054,88 грн. Загальні витрати за кредитом 13 054,88 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка 23 597,1 процентів (а.с.19). Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. На виконання умов договору відповідачу було перераховано 10 000,00 грн на банківську карту відповідача № [NUMBER] , Банк карти отримувача: PRIVAT BANK дата проведення платежу 16.05.2024, призначення платежу: Перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. кредитного дог. № 499300-КС-001 від 16.05.2024, що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» (а.с.37). Крім того, згідно витребуваної з АТ КБ «ПриватБанк» інформації, вбачається що картка [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] , також надано виписку про рух коштів за період з 16.05.2024 по 05.09.2024, з якої вбачається, що останній здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і щодо розрахування кредитною карткою (а.с.75-77). Однак, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2025 року становить: 24610,40 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 13 994,40 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн. (а.с.12-14). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію». Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що у даному випадку кредитний договір укладений в електронній формі. При цьому суд зазначає, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість, жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час підписання договору про надання кредиту, суду надано не було. Отже, суд вважає, що відповідач був обізнаний з умовами та правилами користування кредитними коштами. Як встановлено судом, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, в свої чергу [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 24610,40 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 13 994,40 грн; суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн. При цьому відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн та одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 616,00 грн, а тому вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення процентів в розмірі 13994,40 грн, суд зазначає наступне. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, перші 120 днів тривають з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року, наступні 120 днів з 23 квітня 2024 по 20 серпня 2024 року. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Водночас, позивач незважаючи на те, що договір про надання фінансового кредиту № №499300-КС-001 від 16.05.2024 року, який укладено після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1,164 % на день. Таким чином, суд погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу за період з 16.05.2024 року по 20.08.2024 року відсотків за користування кредитом виходячи з процентної ставки - 1,164 % на день, що з урахуванням суми кредиту (10000,00 грн) становить 11290,80 грн (116,40 грн в день х 97 днів = 11290,80 грн). Однак, починаючи з 21.08.2024 року нарахування відсотків не могло бути більшим за 1 %, а тому за період з 21.08.2024 по 05.09.2024 відсотки підлягають перерахунку в сторону зменшення та повинні становити 1700,00 грн (100 грн за день х 17 днів = 1700,00 грн). Тобто, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача проценти в загальному розмірі 12990,80 грн (11290,80 грн + 1700,00 грн). З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов`язанням у загальному розмірі розмірі 23606,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.(а.с.11), однак, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог (на 95,92%) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2323,57 грн (2422,40 грн. х 95,92 % : 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial