Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

23.10.2025 представника позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» - адвокат Дідух Євген Олександрович, який діє на підставі довіреності від 31.07.2024 подав до Котелевського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» позовну заяву ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4786307 від 04.07.2024 в сумі 44800,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом(сумою кредиту) у розмірі 7000,00 грн, суми заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором 25095,00 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 12705,00 грн. Позов мотивовано тим, що відповідачкою порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором (а.с.1-122). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 27.10.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 126). Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подавала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.132-133). 20.11.2025 представник позивача Дідух Є.О. подав до суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника ТОВ «Українські фінансові операції», позовні вимоги підтримує у повному обсязі й не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 140-142). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 135-136), про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі товариство) та [PERSON] (далі Клієнт) укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4786307, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору відповідачки, що був надісланий на номер її мобільного телефону. Відповідно до п. 1.2-1.4 Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язались надати відповідачу грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а\~Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Загальний розмір кредиту склав 7000,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (далі Графік платежів). Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки дорівнює 1,5% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/3PK)/tx 100% = (37800,00/7000,00)/360х100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях. Відповідно до п. 1.5 та 1.6. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 9541,79% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 44800,00 грн. Мета отримання кредиту на споживчі (особисті) потреби (п.1.8.). Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитам електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Дати надання кредиту 04.07.2024 або 05.07.2024. Договір підписаний відповідачем шляхом вчинення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 72941 (розділ 10 Договору).\~У цьому ж розділі відповідачем зазначено: РНОКПП та паспортні дані, місце проживання та реєстрації, номери мобільного телефону та адреса електронної пошти, реквізити належного відповідачу платіжного засобу для перерахування коштів (а.с.31 на звороті-32). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4786307 від 04.07.2024 визначена в додатку №1 до кредитного договору, містить електронний підпис від імені [PERSON] (а.с. 32 на звороті). Також, електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором 63786 [PERSON] підписала: паспорт споживчого кредиту (а.с.17-21), відповідно до якого сума кредиту\~7000,00 грн, строк кредиту\~360 днів, стандартна процентна ставка\~547,50 % річних (1,50 % в день), періодичність внесення платежів кожні 30 днів; таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит; інформаційне повідомлення, у якому відповідача вказав, що отримав згоду від третіх осіб на обробку їх персональних даних товариством з дає згоду товариству на збирання та обробку персональних даних при врегулюванні простроченої заборгованості (а.с.20). Відповідно до повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» вих. №20250306-1525 від 06.03.2025 кошти на суму 7000,00 грн успішно перераховані 04.07.2024 на платіжну картку [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів (а.с.44). Згідно з випискою по картковому рахунку клієнта [PERSON] за період з 04.07.2024 по 07.07.2024, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», наданого у відповідь на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 27.10.2025, цього дня було зараховано на картковий рахунок [PERSON] кошти в сумі 7000,00 грн (а.с.137-138). Таким чином, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором №4786307 про надання коштів на умовах споживчого кредиту виконало. У свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не сплатила своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість по кредиту. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 27.02.2025 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Договір факторингу №27/02/2025, відповідно до умов якого фактор (ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб\~боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.93-97). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, що є Додатком №1 до Договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за кредитним договором №4786307 боржник [PERSON] , сума заборгованості\~35595,00 грн (а.с.58 на звороті). Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 44800,00 грн, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 7000,00 грн, суми заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором\~25095,00 грн, суми заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 121 календарних днів (28.02.2025 - 28.06.2025) 12705,00 грн (а.с.60-61, 62-65). Відповідачка своїх договірних зобов`язань належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підтвердження її розміру позивачем надано розрахунок заборгованості виконаний первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за період із 04.07.2024 по 27.02.2025, відповідно до якої загальна заборгованість за кредитом відповідача складає 35595,00 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн, заборгованість за відсотками 25095,00 грн. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті регулюються\~Законом України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX,від 22.11.2023\~який набрав чинності 24.12.2023 внесено зміни до\~Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до статті 8, яка визначає порядок визначення реальної\~річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальну вартість кредиту для споживача. Вказаним Законом обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, який не може перевищувати 1 % (п. 5 ч. 8\~Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом\~за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~положення ч. 5\~ст. 8 вказаного Закону\~щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Тобто зазначеною нормою права визначено, який саме розмір денної процентної ставки має діяти в договорах про споживче кредитування протягом визначених законом періодів. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Частиною 4 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Провнесення зміндо деякихзаконів Українищодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зобов`язано надавачів фінансових послуг, не зазначеним упункті 3цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього\~Закону. Порядок розрахунку денної процентної ставки передбачено п. 4 ч. 8\~Закону України «Про споживче кредитування»\~за формулою, згідно із яким ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t*100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до п. 2 ч. 8 Закону для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витратиспоживача надодаткові та/абосупутні послуги,які підлягаютьсплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений 04.07.2024, тобто після набрання чинності змінами, внесеними до\~Закону України «Про споживче кредитування», отже вимоги частини 8 Закону в новій редакції підлягають застосуванню до вказаного кредитного договору. Згідно з пунктом 1.4.1 до Договору №4786307 від 04.07.2024, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] встановлено денну процентну ставку\~1,5%. Згідно з нормами\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», які набрали чинності 24.12.2023 розмір відсотків із 24.12.2023 по 22.04.2024 не може перевищувати 2,5%, із 23.04.2024 по 20.08.2024 - 1,5%, а з 20.08.2024 -\~1,0%. Відповідно до пункту 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином умови кредитного договору, яким встановлено денну процентну ставку на рівні 1,5% протягом всього строку дії кредитного договору суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», зокрема пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень, якою обмежено розмір денної процентної ставки в договорах про споживчий кредит, тому є нікчемними. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір заборгованості по відсотках, які підлягають стягненню із відповідача за період із дати укладення договору\~04.07.2024 по 20.08.2024 складає 5040,00 грн та відповідає розміру заборгованості, розрахованою кредитором; за період із 20.08.2024 по 28.06.2025\~ 21910,00 грн (7000,00 грн х 1% х 313). Загальна сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню на користь позивача складає: 26950,00 грн (5040,00 грн + 21910,00 грн). Відповідно до пункту першого частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною першою статті 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі Договору факторингу, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» від 27.02.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, за кредитним договором №4786307 від 04.07.2024. ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» здійснено нарахування заборгованості за відсотками по договору №4786307 від 04.07.2024 за період із 28.02.2024 по 28.06.2025, що складає 121 днів з моменту переходу до позивача права вимоги до закінчення строку дії договору за процентною ставкою 1,5%. Нарахований таким чином розмір заборгованості суперечить вимогам норм\~Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за вказаний період денна процентна ставка не може перевищувати 1%. Тому заборгованість відповідача зі сплати відсотків за період із 28.02.2024 по 28.06.2025 буде складати\~8470,00 грн (7000,00 х 1% х 121). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору №4786307 від 04.07.2024 слід задовольнити частково: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість в розмірі 33950,00 грн, у тому числі: за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн, заборгованість за відсотками\~- 26950,00 грн. У іншій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] , на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таким чином, норма ч.10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України є різним. Крім того, суд додатково зазначає, що відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд відмовляє у задоволенні частини позовних вимог, що стосуються нараховування інфляційних витрат і 3% річних. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: детальний опис робіт (наданих послуг) №4786307 від 14.10.2025 (а.с. 35); договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 (а.с.73-74); заявка №4786307 на виконання доручення до Договору № 01/08-2024 від 01.08.2024, яка включає перелік наданих послуг та їх вартість (а.с.36-37); рахунок на оплату №4786307-2025 від 14.10.2025 (а.с.41); копія Акту №4786307 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з якими вартість правової допомоги становить 10000 грн (а.с.34). Відповідно до п.п. 3.4 розліду 3 Договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 передбачено, що замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг, якщо сторонами в акті не визначено інакше. При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно з якою: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шість статті 137 ЦПК України). Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи,\~оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує,\~усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також\~тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно з наданими представником позивача заявкою №4786307 на виконання доручення до Договору № 01/08-2024 від 01.08.2024, рахунком на оплату №4786307-2025 від 14.10.2025, Актом №4786307 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024, до переліку наданих адвокатом правничої допомоги входять: проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складання, оформлення та направлення адвокатських запитів (1 год вартість 840 грн); складання відповіді на відзив, письмові пояснення (які входять серед іншого у загальну вартість наданих послуг тривалістю 2 год на загальну вартість 1640,00 грн); та представництво позивача під час судового розгляду у судових засіданнях (вартість наданих послуг тривалістю 2 год на загальну вартість 1640,00 грн), які відповідно до матеріалів справи адвокатом не надавались. З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності, справедливості, реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, не є необхідними і виправданими витратами позивача та не є справедливим по відношенню до іншої сторони. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ ««УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» були задоволені судом частково 75,7%, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і неспростований відповідачем факт надання позивачу правничої допомоги, за винятком ненаданих правничих послуг, зазначених судом вище,

Outcome: partial