Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У липні 2025 року позивач ТОВ "Юніт Капітал" звернулося до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 серпня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 562310392, згідно з умовами якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало позичальниці [PERSON] кредит у сумі 22000,00 грн на строк 30 календарних днів до 30 вересня 2021 року. Відповідачка не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повернула кредит та не сплатила проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 становить 100910,40 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 22000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 78910,40 грн. Позивач стверджував, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 ТОВ "Таліон Плюс", яке у свою чергу відступило це право вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс". За договором про факторингу від 04 червня 2025 року № 04/06/25-Ю, укладеним між товариством ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал", первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором кредитної лінії від 10 листопада 2021 року № 122187016. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 у сумі 100910,40 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 22000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 78910,40 грн, а також присудити з нього судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2025 року справу за позовом ТОВ "Юніт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. 24 вересня 2025 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Юніт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованостіта відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник відповідачки подав до суду відзив на позовну заяву ТОВ "Юніт Капітал", в якому зазначив, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392, а тому у ТОВ "Юніт Капітал" відсутнє право вимоги за вказаним кредитним договором. Так, представник відповідачки вказував на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги ТОВ "Таліон Плюс", був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01. Договір факторингу № 05/0820-01, на підставі якого ТОВ "Таліон Плюс"відступило право вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", був укладений 05 серпня 2020 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] , оскільки договір кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 був укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога"та [PERSON] 31 серпня 2021 року. Представник відповідачки звертав увагу суду на те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору, оскільки заборгованість за відсотками нараховано за межами строку кредитування. Після спливу цього строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Розрахований до стягнення ТОВ "Юніт Капітал" розмір заборгованості за несплаченими відсоткам за користування кредитом у сумі 78910,40 грн не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Також у відзиві вказано, що заявлена до стягнення позивачем сума понесених витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, передбаченими ст. ст. 137, 141 ЦПК України. З наведених підстав представник [PERSON] просив суд відмовити ТОВ "Юніт Капітал" у задоволенні позову, а також компенсувати відповідачці за рахунок позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. У відповіді на відзив ТОВ "Юніт Капітал" вказало на необґрунтованість доводів представника відповідачки та зазначило, що відповідно до умов договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", передача (відступлення) прав вимоги здійснюється у момент підписання реєстру прав вимог. При цьому така передача не прив`язується до конкретного кредитного договору, а охоплює всі права вимоги, зазначені в реєстрах. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт (первісний кредитор) зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги. Це підтверджує факт фактичного відступлення прав вимоги, яке не обмежується виключно моментом укладення кредитного договору чи датою договору факторингу, а відбувається на підставі відповідного реєстру. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, до якого включено договір кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392, складено 30 листопада 2021 року, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), а тому він є належним, допустимим та достатнім доказом передачі права вимоги. Строк дії договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, укладеного між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" неодноразово продовжувався, остаточно сторони встановили строк його дії до 30 грудня 2024 року. Цим договором сторони визначили, що під правом вимоги слід розуміти всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до п. 1.5 договору факторингу від 05 серпн 2020 року № 05/0820-01 реєстр прав вимоги є переліком прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у разі бажання та необхідності сторін. Згідно з п. 4.1 договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 право вимоги переходить від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" з моменту підписання ними реєстру прав вимог. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 30 травня 2023 року № 9 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392на загальну суму 100910,40 грн. Також ТОВ "Юніт Капітал" зазначило, що проценти за користування кредитом нараховано відповідно до погоджених сторонами умов договору. Заявлена до стягнення відповідачем сума понесених витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, передбаченими ст. ст. 137, 141 ЦПК України. Заперечення відповідачка [PERSON] та її представник не подали. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року витребувано в АТ КБ "ПриватБанк" належним чином засвідчені документи, які містять інформацію: чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка № [NUMBER] ; чи є/був номер мобільного телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] , а також витребувано виписку з банківського рахунку клієнтки [PERSON] , до якого емітовано картку № [NUMBER] , за період з 31 серпня 2021 року до 05 вересня 2021 року (якщо такий рахунок відкривався). 17 жовтня 2025 року АТ КБ "ПриватБанк" надало суду витребувані документи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, у позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, у відзиві на позовну заяву представник відповідачки просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності її довірительки. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 31 серпня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір кредитної лінії № 562310392, за умовами якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язалось надати позичальниці [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії. Перший транш у сумі 22000,00 грн надається одразу після укладення договору та має бути повернений у термін до 30 вересня 2021 року (п. 1.3 договору). Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідачка підписала їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був б укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 22000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 31 серпня 2021 року № c62b12d9-772b-4554-b3c1-b7dc0848fe40 та випискою про рух коштів на банківському рахунку [PERSON] , відкритому в АТ КБ "ПриватБанк". Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зазначено, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами. Отже, проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. П. 1.7 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту (далі - дисконтний період), до 30 вересня 2021 року. Відповідно до п. 1.8 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору, строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за такою формулою: Z = 30 - (Х - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується дисконтний період; Х - поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів. Згідно з п. 1.9 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування у розмірі і в порядку, визначеного цим пунктом договору. У пп. 1.9.1 п. 1.9 договору передбачено, що виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 131,40 (сто тридцять одна цілих чотири десятих) процентів річних, що становить 0,36 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно пп. 1.9.2 п. 1.9 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 529,5 % річних, що становить 1,45 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті. За положеннямипп. 1.9.3 п. 1.9 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,7 % річних, що становить 1,98 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 цього договору. Пп. 1.12.2 п. 1.12 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 передбачено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцеві проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Проценти в розмірі, визначеному п. 1.9 або пп. 1.12.2 п. 1.12 договору, нараховуються на фактичну суму залишку за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором, та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (п. 1.13 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392). Згідно з п. 4.3 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. У період з 31 серпня 2021 року до 30 вересня 2021 року діяв дисконтний період, протягом якого кредитодавцем нараховувались проценти заставкою, визначеною у пп. 1.9.1 п. 1.9 договору, що становила 0,36 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Отже, сума процентів за цей період становила 2376,00 грн(22000,00 грн х 0,36 % х 30 днів (з 31 серпня 2021 року до 30 вересня 2021 року) = 2376,00 грн). 02 жовтня 2021 року [PERSON] сплатила прострочені проценти за користування кредитом у сумі 3014,00 грн, а тому відповідно до п. 1.8 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 було продовжено строк дії дисконтного періоду, а тому нарахування процентів здійснювалось виходячи з процентної ставки 1,45 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, як це передбачено пп. 1.9.2 п. 1.9 договору. Проценти у вказаному розмірі нараховувались за період з 03 жовтня 2021 року до 30 жовтня 2021 року та склали 8932,00 грн (22000,00 грн х 1,45 % х 30 днів (з 03 жовтня 2021 року до 30 жовтня 2021 року) = 8932,00 грн). 02 листопада 2021 року [PERSON] не у повному обсязі сплатила прострочені проценти за користування кредитом, а тому за положеннями пп. 1.9.3 п. 1.9 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 позикодавцем здійснено донарахування процентів за користування кредитом у сумі 16812,40 грн, що є різницею між процентами, нарахованими за базовою та дисконтною процентною ставкою. У зв`язку з закінченням дисконтного періоду, починаючи з 04 листопада 2021 року, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось згідно з пп. 1.12.2 п. 1.12 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392, виходячи з процентної ставки у розмірі 2,98 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Отже, проценти за користування кредитом у сумі 78910,40 грн нараховані відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору. Ці проценти нараховані до спливу 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду, а тому згідно з п. 4.3 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 не є процентами за незаконне користування чужими грошовими коштами, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також суд ураховує те, що, уклавши кредитний договір, його сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 не заявляв додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконував їх. Більш того, у п. 4.9 договору кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 зазначено, що позичальник засвідчує, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків позичальника та кредитодавця. З огляду на викладене, проценти за користування кредитом, які підлягають стягненню з [PERSON] , становлять 78910,40 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 становить 100910,40 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 22000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 78910,40 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до п. 2.1 якого клієнт ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язалося відступити фактору ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор взяв на себе обов`язок їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. У подальшому між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду від 28 листопада 2019 року № 19, відповідно до якої строк дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2020 року, при цьому інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року сторони уклали додаткову угоду № 26, а 31 грудня 2021 року - додаткову угоду № 27, якою продовжено строк дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 до 31 грудня 2022 року. Додатковою угодою від 31 грудня 2022 року строк дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2023 року. Відповідно до додаткової угоди від 31 грудня 2023 року № 32 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" погодили продовження строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 до 31 грудня 2024 року З урахуванням визначених строків дія цього договору факторингу, додаткових угод до нього і його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 30 листопада 2021 року № 162 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 (з урахуванням додаткових умов до нього) ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392. Таким чином, договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. 05 серпня 2020 року ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п. 2.1 якого клієнт ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язалося відступити фактору ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор взяв на себе обов`язок їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. 03 серпня 2021 року ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" уклали додаткову угоду № 2 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, якою продовжили строк дії цього договору до 31 грудня 2022 року. На підставі додаткової угоди від 30 грудня 2022 року № 3 строк дії договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 продовжено до 30 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дія цього договору факторингу, додаткових угод до нього і його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги від 30 травня 2023 року № 9 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 (з урахуванням додаткових умов до нього) ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" отримало право вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 . Таким чином, договір факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. 04 червня 2025 року на підставі договору факторингу № 04/06/25-Ю ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" відступило новому кредитору ТОВ "Юніт Капітал" право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392. З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість договором кредитної лінії від 31 серпня 2021 року № 562310392 у сумі 100910,40 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 22000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 78910,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. До інших видів правничої допомоги законодавець відніс види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Захист клієнта, представництво його інтересів та інші види правничої допомоги адвокат здійснює на підставі договору про надання правничої допомоги (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved