Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 12178,77 грн та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання позивача у розмірі 4871,52 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що перебувала із відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано за рішенням суду від 17.10.2024 року. Від шлюбу мають\~сина [PERSON] , [INFO] , який з народження проживає з позивачем у м.Харкові та знаходиться на її повному триманні. Відповідач не виконував обов`язки з виховання та утримання дитини, у зв1яхку із чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Так, рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова\~стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2025, до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 18.03.2025 до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Позивачем на підставі рішення суду 19.06.2025 року було отримано виконавчі листи. 02.07.2025 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавчі провадження № 78490987,№ 78491035. 16.07.2025 року винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника. Внаслідок невиконання рішення суду, у позивача отворилась заборгованість з 18.03.2025 року по 31.07.2025 року у розмірі 45964,29 грн. на утримання сина та 18385,72 грн. на утримання позивача. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що не ухилявся від сплати аліментів та заборгованості по ним. Вказав, що виконавчі листи звернені до виконання лише 19.08.2025 року, 19.08.2025 року державним виконавче видано постанови про накладення арешту на кошти відповідачів. Так, відповідач посилається на те, що ним зі своєї заробітної плати 22.12.2024, 27.01.2025,22.02.2025,22.03.2025 року надсилалась кошти позивачу для утримання сина. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, вказує, що з копії виписок не можливо визначити мету та призначення грошових коштів. Так, відповідач недобросовісно відносився до виконання батьківських обов`язків, у зв`язку із чим, просила стягнути з відповідачу неустойку. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач \~судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 30.01.2025 року разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №617 - розірвано; рішення набрало законної сили 19.11.2024 року (а.с.11-12). Рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2025, до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 18.03.2025 до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку (а.с.13-16). 19.06.2025\~року Основ`янським районним судом міста Харкова видано виконавчі листи на підставі рішення суду від 12.05.2025 року (а.с.17-18). 02.07.2025\~року Державним\~виконавцем Франківського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Львові Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~Корпан М.Г.\~на підставі\~виконавчого листа\~№ 646/2271/25,\~виданого 19.06.2025\~року,\~відкрито виконавче\~провадження № 78491035 про стягнення аліментів на утримання [PERSON] (а.с.19). 02.07.2025 року Державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Корпан М.Г. на підставі виконавчого листа № 646/2271/25, виданого 19.06.2025 року, відкрито виконавче провадження № 78490987 про стягнення аліментів на утримання [PERSON] (а.с.20). Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 62296 від 28.08.2025 року, виданої Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наявна заборгованість у ВП № 78491035 з 18.03.2025 року по 01.08.2025 року у розмірі 18385,72 грн; ВП № 78490987 з 18.03.2025 року по 01.08.2025 року у розмірі 45964,29 грн. (а.с.21-23). З наданого відповідачем скріншоту переписки відповідача з позивачем, [PERSON] цікавився матеріальним станом дитини, дізнався карту позивача для направлення грошових коштів, погоджував дати спати аліментів. (а.с.47). Згідно наданих\~відповідачем виписок\~з банківської\~карти,\~відповідачем [PERSON] \~на карту\~позивача [PERSON] \~направлялись грошові\~кошти:\~22.03.2025\~р.\~у розмірі\~12000,00\~грн.,\~22.02.2025\~р.\~у розмірі\~11000,00\~грн., 27.01.2025 р. у розмірі 12000,00 грн., 22.12.2024 р. у розмірі 13000,00 грн. (а.с. 46-52). 19.08.2025 року Державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Корпан М.Г. у ВП № 78491035 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника (а.с.56-57). 19.08.2025 року винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП № 78491035 у межах суми 18385, 72 грн. (а.с.59-59). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 10.10.2025 року у ВП № 78491035 боржником сплачено у вересні 9627,76 грн. (а.с. 60). 19.08.2025 року Державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Корпан М.Г. у ВП № 78490987 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника (а.с.65-66). 19.08.2025 року винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП № 78490987 у межах суми 45964,29 грн. (а.с.67-68). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 10.10.2025 року у ВП № 78490987 боржником сплачено у вересні 24162,73 грн., жовтні 18858,87 грн. (а.с. 60) Крім того,\~відповідачем надано\~копії вимог\~виконавця,\~в яких\~зазначено,\~що у\~ВП №\~78491035, 78490987 боржником самостійно сплачено суму у розмірі у ВП № 78490987 у розмірі 34510,68 грн, у ВП № 78491035 у розмірі 11053,61 грн. (а.с.56-57). Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом, або домовленістю (договором) сторін відповідно до ч.4 статті 15 Сімейного кодексу України Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.5 статті 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з роз`ясненнями пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у своїй постанові від 19.02.2024 року по справі № 761/893/24 року, посилаючись на усталену практику касаційної інстанції зазначив, що «неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти» Так, позивач, звертаючись з позовом, зазначає, що у відповідача утворилась заборгованість зі спати аліментів за період з 18.03.2025 р. по 31.07.2025 р. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи видані 16.06.2025 р, а 02.07.2025 року відриті виконавчі провадження. Крім того, з наданих відповідачем виписок з банківської карти, вбачається, що [PERSON] на карту позивача [PERSON] направлялись грошові кошти: 22.03.2025 р. у розмірі 12000,00 грн., 22.02.2025 р. у розмірі 11000,00 грн., 27.01.2025 р. у розмірі 12000,00 грн., 22.12.2024 р. у розмірі 13000,00 грн., що не оспорювалось позивачем. На даний час заборгованість зі сплати аліментів відповідачем погашена. Таким чином, заборгованість за аліментами, яка існувала у відповідача за період з 18.03.2025 р. по 02.07.2025 року (дата відкриття виконавчих проваджень) не є наслідком його винних дій з ухилення від сплати аліментів, а з`явилась з підстави того, що виконавчі листи видані лише 16.06.2025 р, а виконавчі провадження відкриті 02.07.2025 р. та на вказаний час вже існувала заборгованість, на яку позивач просить нарахувати пеню. Отже, у цьому конкретному випадку відповідач є таким, що довів свою невинуватість у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 18.03.2025 р. по 02.07.2025 року, а тому підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, відсутні. Щодо стягнення пені за період з 03.07.2025 року по 31.07.2025 року, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Таким чином,\~за вказаний\~період пеня\~у ВП\~№ 78490987\~становить:\~5527,15\~грн.(сума\~заборгованості за\~липень)\~ х\~1% х 29\~(\~кількість днів\~прострочення з 03.07.2025 року по 31.07.2025 року) = 1602,87 грн. За вказаний період пеня у ВП № 78491035 становить: 2210,86 грн.(сума заборгованості за липень) х 1% х 29 ( кількість днів прострочення з 03.07.2025 року по 31.07.2025 року) = 641,15 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Враховуючи,\~що при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, та те, що частка задоволених позовних вимог складає 13 %, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 157,50 грн. (1211,20 грн.*13/100).

Outcome: partial