Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

ТОВ "ФК "Еліт фінанс" через свого представника - за посадою Наваренка В. Г. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 39 830,38 грн. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 29 червня 2017 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії визначений у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 39,99 % річних. Тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Позивач вказує, що банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачеві у розпорядження кредитні кошти. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "ФК "Форт" був укладений договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія "ФК "Форт" набуло статусу кредитора за кредитним договором від 29 червня 2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. 23.02.2021 між ТОВ "ФК "Форт" та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» був укладений договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 29 червня 2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Відповідач свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 23.02.2021 загальна сума заборгованість становить 39 830,38 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн і витрати на правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачеві встановлений строк для подання відзиву. Представниця відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Монзар Т.\~В.\~надала суду\~відзив на\~позовну заяву,\~яким проти\~позову заперечувала.\~На обґрунтування\~наявних заперечень\~зазначила,\~що позивачем не надано належних та допустимих доказів, яка сума кредитного ліміту була надана відповідачу, та взагалі чи було встановлено та надано кредитні кошти. В позові позивач лише зазначає, що станом на 23.02.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 39 830,38 гривень, однак будь-якого кредитного договору, який би був укладений між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, де було б зазначено суму кредиту, відсотки, строк погашення тощо, позивачем не надано. Натомість в анкеті-заяві про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 27.06.2017 зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Те, який кредитний ліміт встановлений, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту в анкеті-заяві не зазначені. Позивач не довів належними і допустимими доказами наявності у відповідача боргу перед позивачем у сумі 39 830,38 грн, та й взагалі з чого він складається, адже кредитні кошти відповідачу не надавалися, а лише була відкрита кредитна картка, якою останній активно користувався і туди надходили особисті кошти відповідача, що підтверджується випискою з рахунку. При цьому позивачем не дотримані вимоги, передбачені частиною 4 статті 16 ЗУ «Про споживче кредитування», щодо пред`явлення боржнику вимоги про повернення споживчого кредиту. Також представниця відповідача просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що позов подано з порушенням строку позовної давності. Окрім того, зауважує, що відповідач [PERSON] , являється учасником бойових дій та на даний час здійснює захист України проти військової агресії Російської Федерації та перебуває у найгарячіших бойових точках. Зважаючи на викладені обставини, просить відмовити у позові та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати за правничу допомогу. Представником позивача\~-\~за посадою\~Наваренко В.\~Г.\~подана відповідь\~на відзив,\~у якій\~зазначив,\~що на\~підтвердження виконання\~умов кредитного\~договору та\~використання кредитних\~коштів відповідачем\~позивач надав\~суді належні\~докази,\~які містять\~відомості про\~господарські операції\~та доводять\~факт отримання\~відповідачем коштів\~та їх\~використання.\~Позовна давність\~до даних\~правовідносин не\~може бути\~застосована,\~оскільки пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строки позовної давності продовжені законодавцем на період карантину, який був запроваджений протягом періоду часу з 12.03.2020 до 01.07.2023. Згодом цей розділ Кодексу був доповнений пунктом 19, відповідно до якого строки позовної давності продовжені на строк дії воєнного стану, який був уведений з 24.02.2022. Крім того, не погодився представник позивача і з доводами щодо посилання представниці відповідача на ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування", яка передбачає обов`язок направлення вимоги позичальнику у разі дострокового повернення споживчого кредиту, а в даному випадку строк виконання зобов`язання відповідачем вже настав. Представницею відповідача [PERSON] адвокатом Монзар Т. В. подано заперечення на відповідь на відзив з наведенням відповідних аргументів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи з урахуванням доводів та заперечень сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. З аналізу позовних вимог та наданих письмових доказів судом установлено, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. На підставі частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст. 525 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З наданих суду письмових доказів установлено, що 29.06.2017 між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. За умовами кредитної угоди банк надав позичальнику споживчий кредит, мета кредиту - для особистих потреб, ліміт кредитної лінії визначений у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 39,99 % річних. Тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідач 29.06.2017 особисто підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», таким чином надавши згоду на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», а також підписав угоду на використання аналогу власноручного підпису. Відповідач був ознайомлений з умовами відкриття відновлювальної кредитної лінії, про що свідчить підписаний ним 27.06.2027 паспорт споживчого кредиту. Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів установлений судом із наданої виписки з рахунку за період з 29.06.2017 до 22.02.2021, якою підтверджено, що після отримання кредитної картки [PERSON] активно використовував її, зокрема оплачував придбані товари та послуги кредитними коштами, здійснював грошові перекази, періодично погашав кредит та сплачував відсотки за кредитом, що спростовує посилання представниці відповідача на відсутність між сторонами договірних зобов`язань. Більше того, у поданому відзиві представниця відповідача вказану обставину фактично підтверджує, зазначаючи, що відповідач користувався кредитною карткою та здійснював фінансові операції з нею, а також декілька разів намагався встановити кредитним ліміт. Суд зауважує, що відповідач з дня підписання анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» до даного часу не звертався до установи банку чи до суду про визнання вказаного договору кредитної лінії не укладеним, недійсним чи про оскарження умов кредитування. Також суд вважає необґрунтованими висновки представниці відповідача про те, що долучена виписка з карткового рахунку не є достатнім доказом заявлених у справі вимог, адже вказана виписка та доданий до неї розрахунок заборгованості об`єктивно підтверджують рух коштів на картковому рахунку позичальника та наявність часткових погашень заборгованості. За правовим висновком ВС від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Водночас факт надання кредитних коштів відповідачеві підтверджується доказами встановлення погодженого кредитного ліміту на банківську картку позичальника у розмірі 5\~000,00 грн, про що свідчить інформація, зафіксована у розрахунку заборгованості за кредитом. Відповідно до вказаного розрахунку розмір прострочених боргових зобов`язань [PERSON] становить 39 830,38 грн. Таким чином фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та їх руху на картковому рахунку, у тому числі часткові погашення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У поданому відзиві представниця відповідача посилається на порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування", яке є необґрунтованим з тих підстав, що норма цієї частини статті закону стосується права кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, але у даному випадку кредитна лінія була закрита 22.02.2021 у зв`язку із продажем згідно з договором факторингу № 1 від 22.02.2021. У свою чергу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Як установлено судом, 22.02.2021 між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК Форт» укладений договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-банк» передав ТОВ «ФК Форт» за плату належні йому права вимоги за договорами, а ТОВ «ФК Форт» згідно з даними акту прийому-передачі реєстру боржників прийняло належні АТ «Альфа-банк» права вимоги до боржників, вказаними у додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021. Згідно з п. 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Факт оплати ТОВ «ФК Форт» за право вимоги згідно договору факторингу № 1 від 22.02.2021 у розмірі 14 235 001,00 грн, підтверджується відповідним платіжним дорученням № 35 від 23.02.2021. Судом також установлено, що 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» був укладений договір факторингу № 01-23-02/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Форт» відступило ТОВ «ФК «Еліт фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт фінанс» згідно з даними акту прийому-передачі реєстру боржників прийняло належні ТОВ «ФК Форт» права вимоги до боржників, вказані у додатку до договору факторингу. Згідно з п. 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Факт оплати ТОВ «ФК «Еліт фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 у розмірі 13 235 000,00 грн, підтверджується відповідним платіжним дорученням № 129 від 23.02.2021. Згідно з додатком до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором від 29.06.2017 в сумі 39 830,38 грн. Судом установлено, що після набуття позивачем права вимоги сума заборгованості не змінилася, відповідно після укладення договору факторингу не було проведено додаткових нарахувань, а також не було проведено жодних платежів у рахунок погашення наявної заборгованості. Долучені до матеріалів справи письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів, існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Водночас, суд звертає увагу на те, що в анкеті-заяві від 29.06.2017 процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків за користування кредитними коштами, отже має місце безпідставне нарахування банком в якості погашення відсотків по кредиту коштів в сумі 5 241,73 грн, письмової згоди на нарахування яких позичальник банку не надавав, яка має бути зарахована в якості погашення тіла кредиту, що обумовлює часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33 398,81 грн, який визначений розрахунком заборгованості у гр. 18. За своєю правовою природою відступлення права вимоги є підставою заміни кредитора у зобов`язанні, тобто є правочином, на підставі якого до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. ст. 512, 514 ЦК України). Відповідно відображення у реєстрі боржників заборгованості боржника не може бути єдиною правовою підставою виникнення у нього боргових зобов`язань перед новим кредитором, оскільки відповідно до положень статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає, що позовна давність до спірних правовідносин не підлягає застосуванню з огляду на норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 12). Карантин на всій території України був установлений з 12.03.2020 Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19». Надалі він продовжувався та був відмінений з 30.06.2023 на підставі постанови КМУ від 27.06.2023 № 651. Відповідно з 12.03.2020 до 01.07.2023 строки позовної давності були зупинені. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні був введений воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався. За таких обставин, ураховуючи період виникнення у [PERSON] простроченого боргового зобов`язання та законодавче регулювання порядку обрахунку строків давності, відсутні підстави для відмови у позові через пропуск строку позовної давності. Під час розгляду питання про розподіл судових витрат суд ураховує таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, наявні підстави для розподілу судових витрат сторін зі сплати судового збору, відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України шляхом їх покладення на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (83,85 %) в розмірі 2\~538,98 грн. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем наданий договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, акт приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 про надання адвокатом послуг в розмірі 9 200,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 9438/10 від 18.09.2020, платіжна інструкція № 2717 від 10.06.2025 про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог (83,85 %), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 7\~714,20 грн. Представниця відповідача у відзиві на позовну заяву просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, надавши на підтвердження понесених відповідачем витрат договір № 26 про надання правової допомоги від 04.04.2025, додатковий договір від 06.10.2025, акт № 26/1 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 26 від 04.04.2025, квитанцію № 26/1 від 06.10.2025 про сплату 12 000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000561 та ордер серії СА № 1136414 від 23.09.2025. У додатковому договорі сторони погодили фіксовану суму гонорару адвоката у розмірі 12 000,00 грн зі сплатою в день підписання договору. За наслідками розгляду справи стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1\~938,00 грн, пропорційно розміру вимог, у задоволені яких судом було відмовлено (16,15 %). Як передбачено ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Ураховуючи наведене суд зазначає, що на відповідача покладені судові витрати на загальну суму 10\~253,18 грн (2\~538,98 грн + 7\~714,20 грн), у свою чергу на позивача покладені судові витрати на загальну суму 1\~938,00 грн, тому стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" підлягають судові витрати у сумі 8\~315,18 грн 10\~253,18 грн 1\~938,00 грн). На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial