Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (далі - ТОВ "Фінпром Маркет") звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 21.02.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 73165488. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. 26 червня 2025 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "Фінпром Маркет" було укладено договір факторингу № 26/06/25, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вказаним вище кредитним договором від 21.02.2025, заборгованість відповідача [PERSON] за яким складає у загальному розмірі 18 284,46 грн, з яких: 6 348,77 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 11 935,69 грн - заборгованість за пенею/неустойкою. Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 18 284,46 грн та понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З поштових довідок на наявних у матеріалах справи рекомендованих листах вбачається, що надіслані судом відповідачу [PERSON] рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі та повідомленнями про судовий розгляд справи не було вручено відповідачу у зв`язку із відсутністю адресата за зареєстрованою адресою місця проживання /а.с. 58, 66/, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається повідомленим про перебування на розгляді у суді судової справи, учасником якої він являється. Крім цього, відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошень на офіційному вебсайті судової влади України, останнє з яких було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення /а.с. 61, 79, 89/. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73165488 (далі - кредитний договір) в електронній формі з використанням відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 37671, на підставі якого відповідач отримав кредит для власних потреб в розмірі 6 500,00 грн (п. 2.2.1), із строком повернення на 30 днів (п. 2.2.2), тобто до 22.03.2025, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,50 % на день (п. 2.2.3), комісії за надання кредиту у розмірі 975,00 грн (п. 2.2.4), пені - 4 % на день (п. 2.2.4) /а.с. 8-15/. Відповідачем також було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 37671 Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у якому викладено вказані вище умови надання та повернення кредиту /а.с. 15-16/. З довідки про ідентифікацію, наданої ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", вбачається, що [PERSON] 21.02.2025 отримав одноразовий ідентифікатор 37671 для підписання кредитного договору на вказану ним електронну адресу [INFO] /а.с. 16/. 21.02.2025 відповідач [PERSON] отримав за вказаним вище кредитним договором кредит в розмірі 6 500,00 грн на зазначену ним банківську картку, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією платіжної інструкції від 21.02.2025 № b5096b47-a6e1-4df2-8a11-508c48fee063, копіями довідок ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Фінекспрес" про перерахування цих кредитних коштів на рахунок відповідача /а.с. 17-18/. Наявність кредитних правовідносин між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем також підтверджується наявними у справі випискою з банківського рахунку відповідача та розрахунком заборгованості, наданим цим товариством, з яких вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково здійснював сплату кредиту /а.с. 7-8, 67-68/. 26.06.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "Фінпром Маркет" було укладено договір факторингу № 26/06/2025, відповідно до якого ТОВ "Фінпром Маркет" набуло право вимоги, зокрема, за вказаним вище кредитним договором, боржником за яким є [PERSON] /а.с. 20-23/. Набуття ТОВ "Фінпром Маркет" права вимоги за зазначеним вище кредитним договором, боржником за яким є відповідач [PERSON] , також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Акту прийому-передачі документів до договору факторингу, Реєстру Боржників, платіжної інструкції про оплату ТОВ "Фінпром Маркет" коштів на користь ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за отримане право вимоги заборгованості за цим договором факторингу /а.с. 25, 27-31/. Відповідно до Реєстру Боржників до вказаного вище договору факторингу, до ТОВ "Фінпром Маркет" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 21.02.2025 у загальному розмірі 18 284,46 грн, з яких: 6 348,77 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 935,69 грн - заборгованість за пенею /а.с. 27-30/. Вказані суми заборгованості підтверджуються також наявними у матеріалах справи розрахунками заборгованості, наданими первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "Фінпром Маркет" /а.с. 7-8, 19/. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Нормою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Як вбачається зі змісту укладеного 21.02.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] кредитного договору, цей договір відповідно до вимог чинного законодавства підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи підтверджується, що кредитні кошти у розмірі 6 500,00 грн за цим кредитним договором були перераховані на вказану відповідачем банківську картку. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору відповідач своїм електронним підписом підтвердив, що він згодний з усіма умовами цього договору, зокрема порядком надання та повернення кредиту, наданою сумою кредиту, строком його повернення, розміром відсотків за його користування, розміром комісії за його надання, пені. Судом встановлено, що відповідач не погасив ні первісному кредитору, ні позивачу заявлену заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 18 284,46 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд цієї справи, відзиву на позов, будь-яких заперечень проти позову, заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем [PERSON] із ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" кредитного договору від 21.02.2025, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 6 500,00 грн, порядок і розмір нарахувань за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом, які погоджені відповідачем у кредитному договорі та додатку № 1 до цього договору - Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, то з відповідача підлягають стягненню суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за його користування. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію зокрема за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії зокрема за надання кредиту. З кредитного договору від 21.02.2025 вбачається, що у ньому встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, стягнення з позичальника комісії з надання кредиту у розмірі 975,00 грн є правомірним. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені/неустойки за кредитним договором у розмірі 11 935,69 грн, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У п. 2.2.4 кредитного договору від 21.02.2025 визначено пеню у розмірі 4,00 % на день /а.с. 9/. Зі змісту кредитного договору від 21.02.2025 вбачається, що зазначений договір є договором про споживчий кредит. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав законної сили 24.12.2023, виключено пункт 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення позичальників на період воєнного стану в Україні від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. На підставі внесених змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Разом з цим, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на день ухвалення рішення у справі ще не прийнято Закон про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо приведення у відповідність до Закону України "Про споживче кредитування", проект якого за № 11180 від 15.04.2024 знаходиться на розгляді у Верховній Раді України. Таким чином, на день ухвалення рішення у справі є чинним пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, провадження № 14-188 цс 20, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" запроваджено воєнний стан на всій території України з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває донині. Враховуючи те, що кредитний договір між [PERSON] та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було укладено 21 лютого 2025 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, пеня/неустойка за прострочення погашення кредиту нарахована під час дії воєнного стану, який триває донині, станом на день ухвалення рішення у справі чинним є пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якої за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені/неустойки за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 11 935,69 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 348,77 грн, суд дійшов такого висновку. З наданого первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем [PERSON] було сплачено на користь цього товариства у погашення заборгованості за кредитним договором від 21.02.2025 грошові кошти у загальному розмірі 3 141,23 грн. Ці кошти було сплачено [PERSON] вже після закінчення передбаченого кредитним договором тридцятиденного строку кредитування, а саме у період з 23.03.2025 по 26.03.2025 /а.с. 7-8/. Із цього розрахунку вбачається, що сплачені [PERSON] кошти первісний кредитор розподілив на оплату заборгованості по тілу кредиту, по відсотках за користування кредитом, комісії за надання кредиту та пені за прострочення виконання зобов`язання щодо погашення кредиту. Оскільки до вимог пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є пріоритетним та превалює над відповідною нормою Закону України "Про споживче кредитування", позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки/пені за прострочення виконання зобов`язання за договором, і у зв`язку із цим судом було відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею/неустойкою, то відповідно заборгованість відповідача має бути перерахована із відрахуванням коштів, які були спрямовані первісним кредитором на погашення пені/неустойки. Враховуючи визначені кредитним договором суму кредиту в розмірі 6 500,00 грн, строк кредитування 30 днів, докази про пролонгацію якого у матеріалах справи відсутні, відсоткову ставку за користування кредитом 0,50 % на день, розмір комісії за надання кредиту в сумі 975,00 грн, сплачені відповідачем первісному кредитору на погашення заборгованості грошові кошти в розмірі 3 141,23 грн, суд дійшов висновку, що шляхом сплати цих коштів відповідач повністю погасив заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 975,00 грн (6 500,00 грн тіла кредиту / 100 х 0,50 % х 30 днів = 975,00 грн), по сплаті комісії за надання кредиту в розмірі 975,00 грн та частково погасив заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1 191,23 грн. Таким чином, залишок заборгованості за тілом кредиту становить 5 308,77 грн (6 500,00 тіла кредиту - 1 191,23 грн сплачених тіла кредиту = 5 308,77 грн). Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Фінпром Маркет" заборгованість за кредитним договором від 21.02.2025 № 73165488 у розмірі 5 308,77 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позов задоволено частково, а саме на 29,03 %, у справі наявні документи, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн /а.с. 47/ та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн /а.с. 31-37/,

Outcome: partial