Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Короткий зміст заяви [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівців із заявою, з урахуванням поданої заяви про уточнення прохальної частини, в якій просить: 1.Встановити факт належності [PERSON] 1934 року народження, яка померла [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: - Свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 1994 року, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 11444, на квартиру за [ADDRESS] . - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ № 013133, виданого Чернівецькою міською радою народних депутатів 07 липня 1998 року, на земельну ділянку [ADDRESS] . Визнати, що особа, зазначена у вказаних правовстановлюючих документах як « [PERSON] », є однією і тією ж особою з [PERSON] 1934 року народження, яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] 1934 року народження. Після її смерті в першій чернівецькій державній нотаріальній конторі Чернівецької області за заявою заявниця 01 квітня 2011 року, яка була подана вчасно, була заведена спадкова справа № 281/2011. Спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , є значним і складається з нерухомого майна та грошових коштів. Зокрема, вказує заявниця, до складу спадщини входить двокімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 жовтня 1994 року. Також до спадкової маси входить земельна ділянка [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом серії ЧВ № 013133, виданим Чернівецькою міською радою народних депутатів 07 липня 1998 року. Під час розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом першої чернівецької державної нотаріальної контори Максимчук Лілією Миколаївною було виявлено розбіжності у написанні прізвища померлої [PERSON] у різних офіційних документах. Зокрема, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , мати заявниці записана, як « [PERSON] ». А у свідоцтві про народження [PERSON] - російською мовою, як « [PERSON] ». Водночас, у правовстановлюючих документах на нерухоме майно, а саме: у свідоцтві про право власності на житло від 19 жовтня 1994 року та державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 013133 від 07 липня 1998 року, спадкодавиця записана, як « [PERSON] ». Вважає, що розбіжність у написанні прізвища її померлої матері (літери "є" замість "ьо"), ймовірно, є результатом технічної помилки або особливостей транслітерації, яка відбулась при перекладі прізвища з російської на українську мови. Разом з тим, зазначає [PERSON] , зазначені розбіжності не змінюють суті та приналежності документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, саме померлій [PERSON] . Внаслідок виявлених розбіжностей 18 липня 2025 року державним нотаріусом першої чернівецької державної нотаріальної контори Максимчук Лілією Миколаївною була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 548102-31, в якій нотаріус зазначив, що через наявні розбіжності у написанні прізвища померлої в свідоцтві про смерть, свідоцтві про народження заявника та правовстановлюючих документах на нерухоме майно, неможливо визначити належність цих правовстановлюючих документів померлій особі [PERSON] . У зв`язку із наведеним нотаріусом було роз`яснено право на звернення до суду для встановлення факту належності правовстановлюючих документів померлій особі. У зв`язку із наведеним заявниця звернулася до суду. Заінтересована особа - державний нотаріус першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Максимчук Лілія Миколаївна, пояснення суду не надала. Від представника заінтересованої особи - Чернівецької міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника органу місцевого самоврядування. Вирішення справи представник залишив на розсуд суду. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 серпня 2025 року заява [PERSON] , заінтересована особа: державний нотаріус першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Максимчук Лілія Миколаївна, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - залишена без руху, та заявниці наданий строк для усунення недоліків. Після усунення заявницею недоліків заяви, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України з особливостями передбаченими статтями 293-294 ЦПК України, і призначив по справі підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі заінтересовану особу Чернівецьку міську раду. Ухвалою від 03 вересня 2025 року судом задоволено клопотання представника заявниці адвоката Новікова О.П. про витребування доказів. Ухвалою від 29 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених у заяві, та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник заявниці - адвокат Новіков О.П., заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Вказав, що вимоги [PERSON] підтверджуються наявними в справі доказами та поясненнями свідків, а встановлення юридичних фактів, про які просить [PERSON] , необхідне для реалізації заявницею спадкових прав після смерті померлої матері. Досліджені судом докази, встановлені обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в місті Чернівці Шевченківського району Чернівецької області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 2134 (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] , складеного російською мовою, « [PERSON] » народилася [INFO] , батьком записаний російською мовою « [PERSON] », матір`ю - « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 18 липня 1981 року був зареєстрований шлюб між російською мовою - « [PERSON] » та російською мовою - « [PERSON] » [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - російською мовою « [PERSON] » (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого повторно, 18 липня 1981 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Після шлюбу дружині присвоєне прізвище - [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 липня 2025 року № 548/02-31, видної [PERSON] державним нотаріусом першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Максимчук Л.М., спадкоємиці відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за номером [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі належних документів, які є необхідними для вчинення нотаріальних дій, які підтверджують належність майна померлій особі, а в поданих документах наявні очевидні розбіжності померлої особи в написанні її прізвища в свідоцтві про її смерть, свідоцтві про народження спадкоємиці [PERSON] і в документах, що підтверджують належність померлій особі нерухомого майна, і що вчинення такої нотаріальної дії з таких підстав суперечить законодавству України (а.с. 19-21). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 1994 року Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 22-23). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 013133, виданого 07 липня 1998 року Чернівецькою міською радою на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів від 03 березня 1998 року № 184/5, [PERSON] , яка мешкає: [ADDRESS] , передана у приватну власність земельна ділянка [ADDRESS] (а.с. 24-27). З дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , та наданої першою чернівецькою державною нотаріальною конторою Чернівецької області, вбачається, що справа була заведена за заявою [PERSON] від 01 квітня 2011 року, яка подала її вчасно, та вказала, що приймає спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 70). Згідно з наявною в матеріалах спадкової справи довідки № 3628 від 27 листопада 2010 року, виданої КЖРЕП № 4, [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала з 27 березня 1969 року за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з нею в одній квартирі проживали, в тому числі: [PERSON] [INFO] - донька (а.с. 76). Відповідно до квитанцій про сплату комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] , послуги сплачувались [PERSON] (а.с. 111-120). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , російською мовою на сторінці 2 паспорта записана як « [PERSON] » (а.с. 121). Відповідно до посвідчення «Ветеран труда», виданого 13 березня 1984 року, нагорода вручена на ім`я російською мовою « [PERSON] » (а.с. 134). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що знає померлу [PERSON] з 1986 року. Вказала, що остання з того часу і по день смерті постійно проживала в квартирі [ADDRESS] . У вказаній квартирі також постійно проживала її донька - [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що належна їй земельна ділянка в садівничому товаристві «Комета» по [ADDRESS] знаходиться біля земельної ділянки № 8 в цьому товаристві. Власником цієї земельної ділянки була [PERSON] , дочкою якої є [PERSON] . [PERSON] весь час обробляла земельну ділянку, інших власників вказана земельна ділянка не мала. З наведеного судом встановлено, що існують розбіжності в написанні прізвища померлої матері заявниці, такі як: « [PERSON] » та « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, про що зазначено в пункті 1 частини першої статті 315 ЦПК України. За умовами пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. В судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, встановлення в судовому порядку факту належності правовстановлюючих документів померлій [PERSON] , яка померла [INFO] , необхідно заявниці [PERSON] для реалізації її спадкових прав. Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Однак з поданих заявницею нотаріусу документів вбачається, що згідно з матеріалами спадкової справи наявні розбіжності у написанні прізвища померлої матері заявниці у правовстановлюючих документах. Встановити в позасудовому порядку факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів не можливо, оскільки чинне законодавства не передбачає внесення відповідних змін до документів, виданих на ім`я осіб, які померли. У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з наданих заявницею письмових доказів, пояснень свідків та дослідженої спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , можна встановити, що [PERSON] належать такі правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності на житло від 19 жовтня 1994 року, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 11444, на квартиру за [ADDRESS] та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ № 013133, виданий Чернівецькою міською радою народних депутатів 07 липня 1998 року, на земельну ділянку [ADDRESS] . Щодо вимоги [PERSON] про визнання, що особа, зазначена у вказаних правовстановлюючих документах як « [PERSON] », є однією і тією ж особою з [PERSON] 1934 року народження, яка померла [INFO] , то суд зауважує таке. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Порядок внесення змін в записи актів громадянського стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. Вказані норми передбачають, що внесення змін у записи актів громадянського стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів громадянського стану. Відмова органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду. Відповідно до статей 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану (центральний орган, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головних управлінь юстиції в областях, районних у містах, міськрайонних управлінь юстиції) належать до органів виконавчої влади. Дії або бездіяльність працівника органу державної реєстрації актів цивільного стану можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, Міністерства закордонних справ України та/або до суду. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень зазначеної вище норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній. Аналіз змісту вимоги [PERSON] свідчить про те, що заявниця просить суд встановити факт тотожності особи, а саме, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією і тією ж особою, що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України. З наведеного слідує, що вимога про встановлення факту тотожності особи, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні. Наведене виключає можливість розгляду вимоги [PERSON] про визнання, що особа, зазначена у правовстановлюючих документах як « [PERSON] » є однією і тією ж особою з [PERSON] 1934 року народження, яка померла [INFO] , в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 592/7612/17 зробив висновок про те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Висновки суду за результатами розгляду справи Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. З огляду на висновки, наведені судом в мотивувальній частині рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається заявниця, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, їх допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, яка померла підлягають задоволенню. В частині вимоги про встановлення факту тотожності особи, провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Outcome: partial