Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення померлим свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , посилаючись на тривалі пошуки чоловіка та наявність підстав для припущення його загибелі. В обґрунтування вимог зазначено про її звернення у березні 2018 року до правоохоронних органів із заявою про розшук чоловіка [PERSON] , який 10 березня 2018 року о 05-40 годині пішов з місця їх мешкання по [ADDRESS] та громадським транспортом поїхав до дачного кооперативу «Флорекс» поблизу с. Кудашево Криворізького району Дніпропетровської області, однак додому так і не повернувся. Оголошення чоловіка померлим їй необхідно для реалізації законного права на спадкування, тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку окремого провадження. У судовому засіданні 19 серпня 2025 року представник заявника адвокат Чепурнов В.І. на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті заяви, представник заінтересованої особи УПСЗН Пилипенко О.В. не заперечувала проти вимог. Представники заінтересованих осіб Виконкому Саксаганської районної у місті ради та Відділу ДРАЦСу у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2018 року заявник [PERSON] звернулася до Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області за фактом безвісного зникнення її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який 10.03.2018 о 05-40 годині пішов з місця їх спільного мешкання за адресою: [ADDRESS] та громадським транспортом поїхав до дачного кооперативу «Флорекс», розташованого поблизу с. Кудашево Криворізького району Дніпропетровської області та до теперішнього часу додому не повернувся, зв`язку з ним не має, місцезнаходження останнього не встановлено. За відомостями Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.02.2025, на теперішній час проводяться розшукові дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 46\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47\~ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Смерть це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. При цьому на наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша\~статті 46 ЦК України. У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20. Згідно з частиною першою статті 306\~ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може\~бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Установивши, що заявниця не надала достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви. Вказуючи на вірогідність смерті [PERSON] як на підставу для оголошення його померлим, заявниця в достатній мірі не підтверджує свої доводи належними доказами, водночас слід вказати, що обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22 (провадження № 61-14338св23). Оцінивши належність та допустимість доказів в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для оголошення [PERSON] померлим, та передчасність заявлених вимог, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може припустити вірогідність його смерті: вказані обставини свідчать про наявність підстав для визнання цієї особи безвісно відсутньою. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed