Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексій Денисюк в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Бучанського району Київської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користуванні громадянином російської федерації землею вказаної категорії. Встановлено, що у приватній власності [PERSON] 1926 р.н. перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 площею 0,1060 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Великокарашинська сільська рада, (на даний час Макарівська селищна територіальна громада Бучанського району Київської області) з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 097404, виданого Великокарашинською селищною Радою народних депутатів Макарівського району Київської області 23.02.1998, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №160 на підставі Рішення Виконавчого комітету Великокарашинської сільської Ради народних депутатів від 31.10.1997 за № 9. Надалі, [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2014 (спадкова справа № 125/11, зареєстровано в реєстрі за № 4-914 за громадянином російської федерації [PERSON] , визнано право власності на 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,1060 га, з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. На підставі вищевказаного свідоцтва [PERSON] зареєстрував в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 (номер відомостей про речове право 6824199 від 28.08.2014, індексний номер рішення про державну реєстрацію права 15440777 від 28.08.2014). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 20.05.2024 співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 є громадянин російської федерації [PERSON] (розмір частки - 1/2 індексний номер рішення 15440777 від 28.08.2014) та громадянин України [PERSON] (розмір частки - 1/2 індексний номер рішення 15440777 від 28.08.2014). Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку сформованої 13.03.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 має цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Згідно листа Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02.09.2024 № 8010.4.1-37532/80.3-24 відомості щодо належності [PERSON] [INFO] відсутні, що свідчить про відсутність у останнього громадянства України. Враховуючи зазначене, [PERSON] залишається громадянином російської федерації. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у серпні 2014 року набув право власності на 1/2 частку, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Макарівської селищної територіальної громади Бучанського району Київської області та протягом року не виконала покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримана [PERSON] у власність 1/2 частка земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050, ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 29.08.2015), право власності на таку частку земельної ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Тому позивач просив суд: конфіскувати у громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), набуту у власність 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2014, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 15440777, на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 39817550). Стягнути з громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2) судовий збір. Ухвалою суду від 14.05.2025 р. даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14.05.2025 р. накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно належної на праві приватної власності [PERSON] 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050. Ухвалою суду від 25.08.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 06.10.2025 р., який в подальшому відкладено на 18.11.2025 р. У судовому засіданні 18.11.2025 р. прокурор Ілюшенко К.В. позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у судове засідання свого представника не направило. Згідно письмових пояснень позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, справу розглянуту у відсутність представника. Відповідач [PERSON] про розгляд справи належним чином повідомлений через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України, у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, а тому справа розглядається у його відсутність. Вислухавши прокурора, дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. В ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Бучанського району Київської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користуванні громадянином російської федерації землею вказаної категорії. Так, встановлено, що у приватній власності [PERSON] 1926 р.н. перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 площею 0,1060 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Великокарашинська сільська рада, (на даний час Макарівська селищна територіальна громада Бучанського району Київської області) з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 097404, виданого Великокарашинською селищною Радою народних депутатів Макарівського району Київської області 23.02.1998, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №160 на підставі Рішення Виконавчого комітету Великокарашинської сільської Ради народних депутатів від 31.10.1997 за № 9. Надалі, [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2014 (спадкова справа № 125/11, зареєстровано в реєстрі за № 4-914 громадянин російської федерації [PERSON] , успадкував 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,1060 га, з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 23). На підставі вищевказаного свідоцтва [PERSON] зареєстрував в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 (номер відомостей про речове право 6824199 від 28.08.2014, індексний номер рішення про державну реєстрацію права 15440777 від 28.08.2014). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 20.05.2024 співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 є громадянин російської федерації [PERSON] (розмір частки - 1/2 індексний номер рішення 15440777 від 28.08.2014) та громадянин України [PERSON] (розмір частки - 1/2 індексний номер рішення 15440777 від 28.08.2014) (а.с. 14-15). Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку сформованої 13.03.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 має цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства (а.с. 17-18). Згідно листа Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02.09.2024 № 8010.4.1-37532/80.3-24 відомості щодо належності [PERSON] [INFO] до громадянства України відсутні, що свідчить про відсутність у останнього громадянства України (а.с. 24). Враховуючи зазначене, [PERSON] залишається громадянином російської федерації. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у серпні 2014 року набув право власності на 1/2 частку земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Макарівської селищної територіальної громади Бучанського району Київської області та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримана [PERSON] у власність 1/2 частка земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050, ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 29.08.2015), право власності на таку частку земельної ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади, та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним, національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно із ст. 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 статті 81 ЗК України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку окрім іншого є: конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої ним у власність 1/2 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 протягом року, така частка земельної ділянки, підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 Земельного кодексу України). Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Підпунктами 42 пункту 4 вищевказаного Положення, передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Київської області є Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області. Згідно п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603, Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (далі - Управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Відповідно до підпункту 33 пункту 4 даного Положення, Управління подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Наведене свідчить, що Управління наділене повноваженнями щодо подання до суду позову про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави. У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач [PERSON] порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжив заходів до її відчуження. У зв`язку з цим на даний час без перешкод використовує вказану спірну земельну ділянку на території України. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Так, за п.п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №. 912/2385/1-8, невжиття компетентним органом жодних заходів упродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган упродовж розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови). У зв`язку із вищезазначеним, суд зазначає, що в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду. Враховуючи вказане, Києво-Святошинською окружною прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області скеровано запит від 21.05.2024 №55-3601 вих-24 для встановлення вжитих та запланованих вказаним органом заходів з метою конфіскації у громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які не були відчужені ними протягом року, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 (а.с. 25-27). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області від 04.06.2024 № 10-10-0.42-5445/2-24, наданого у відповідь на запит Києво-Святошинської окружної прокуратури, попри наявні порушення вимог ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 81, 145 ЗК України, вказаний орган до суду не звертався та в найближчий час не планує звертатися до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки, внаслідок припинення проведення заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану (а.с. 28-30). Крім того, до теперішнього часу Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві та Київській області жодних заходів щодо конфіскації у громадянина російської федерації [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3222780901:01:003:0050 не вжито, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді. Листом від 09.05.2025 № 55-3042вих-25 Києво-Святошинська окружна прокуратура повідомила Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області про звернення до суду з даним позовом (а.с. 31). Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. В даному випадку, суд зазначає, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Також, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - законності володіння та використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄЄПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при володінні та використанні іноземним громадянином [PERSON] земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, який не здійснив її відчуження упродовж року після набуття права власності на об`єкт. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку [PERSON] незаконно утримує у приватній власності, суд вважає ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно утримуються у приватній власності та використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 ЗК України. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Таким, чином, враховуючи те, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не здійснив її відчуження, є підстави для конфіскації вказаної спірної ділянки у власність держави. Вирішуючи заявлений спір, суд керується також наступним. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 3\~028,00 грн (а.с. 13) та судовий збір сплачений при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 1\~514,00,00 грн (а.с. 39), що разом становить 4\~542,00 грн. Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову за ухвалою суду від 14.05.2025 р., слід вказати, що відповідно до\~ч.\~7\~ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved