Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Північний офіс Державної аудиторської служби України про повернення безпідставно набутих коштів, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь регіональної філії "Південно-Західна Українська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 172 900, 00 грн. безпідставно набутих коштів, що були отримані [PERSON] в якості відшкодування вартості проживання під час відрядження та 3 028, 00 грн. судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] перебувала у відрядженнях у місті Києві 22-23 листопада 2021 року, 01-30 грудня 2021 року, 04-31 січня 2022 року, 01-28 лютого 2022 року, 16-31 травня 2022 року, 02-30 червня 2022 року. Акціонерним товариством «Українська залізниця» відшкодовано [PERSON] витрати на проживання під час відряджень на її зарплатний рахунок в Акціонерному товаристві "Ощадбанк" в сумі 172 900, 00 грн. В ході планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Акціонерного товариства "Українська залізниця" Північним офісом Державної аудиторської служби України було встановлено, що ФОП [PERSON] не виконано свої зобов?язання, а саме не надано послуги з проживання відповідно до умов, укладених з працівниками локомотивних депо договорів. Акціонерне товариство «Українська залізниця» зверталось до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення коштів за №ТЧ-11-01-02/646. У зв?язку із невиконанням зазначеної вимоги Позивач звернувся до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 червня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Відповідач зазначає, що пояснення від ФОП [PERSON] було надано не уповноваженою на це особою та відповідно ні від ФОП [PERSON] , ні від фізичної особи [PERSON] пояснення в установленому законом порядку отримано не було, відповідно висновки, зроблені позивачем та Державною аудиторською службою України є хибними. 13 червня 2025 року на адресу суду надійшло пояснення третьої особи щодо позову, за змістом якого вбачається, що ФОП [PERSON] не виконав зобов?язань відповідно до умов укладених із працівниками договорів, в тому числі щодо послуг з проживання [PERSON] , що завдало Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Філії "ПЗЗ" матеріальної шкоди та внаслідок чого було втрачено фінансових ресурсів на суму 2 241 410, 00 грн., в тому числі щодо послуг з проживання [PERSON] на загальну суму 172 900, 00 грн. 08 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якого Позивач зазначає, що копія довіреності від 02 липня 2020 року містить повноваження повіреної [PERSON] представляти інтереси довірителя [PERSON] в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, органах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності. При цьому вказана довіреність не містить будь-яких обмежень чи застережень щодо відсутності у повіреного повноважень представляти інтереси довірителя в якості фізичної особи підприємця. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з?явилась. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, судом встановлено наступне. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює на посаді інженера з організації та нормування праці 1 категорії у Виробничому підрозділі локомотивне депо Конотоп регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця". [PERSON] перебувала у відрядженні, що підтверджується посвідченням про відрядження №684, виданого Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі наказу від 19 листопада 2021 року №2007; посвідченням про відрядження №916, виданого Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі наказу від 30 листопада 2021 року №2079; посвідченням про відрядження №46, виданого Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі наказу від 19 січня 2022 року №150; посвідченням про відрядження №988, виданого Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі наказу від 22 грудня 2021 року №2251; посвідченням про відрядження №196, виданого Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі наказу від 12 травня 2022 року №455; посвідченням про відрядження №293, виданого Акціонерним товариством "Українська залізниця" на підставі наказу від 30 травня 2022 року №510. Під час перебування у відрядженнях [PERSON] були понесені витрати на проживання, що підтверджується наступними доказами: звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 01 грудня 2021 року, від 31 грудня 2021, від 01 лютого 2022 року, від 28 лютого 2022 року, від 01 червня 2022 року, від 01 липня 2022 року; рахунками-фактурами, виданими ФОП [PERSON] №50933 від 22 листопада 2021 року, №50648 від 01 грудня 2021 року, №50004 від 02 лютого 2022 року, №50785 від 04 січня 2022 року, №50124 від 16 травня 2022 року, №50144 від 02 червня 2022 року та квитанціями до прибуткового касового ордера, виданими ФОП [PERSON] №50648 від 01 грудня 2021 року, №50004 від 02 лютого 2022 року, №50785 від 04 січня 2022 року, №50124 від 16 травня 2022 року, №50144 від 02 червня 2022 року. Також витрати [PERSON] підтверджуються договорами оренди, укладеними з ФОП [PERSON] , а саме: договором оренди квартири за адресою [ADDRESS] ; договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] ; договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] ; договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] ; договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] ; договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з авансовим звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 01 грудня 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 22 листопада 2021 року №50648 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 10 400, 00 грн. (8 діб х 1 300,00 грн.). Згідно з авансовим звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 01 грудня 2021 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 01 грудня 2021 року №50933 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 37 700, 00 грн. (29 діб х 37 700, 00 грн.). Відповідно до авансового звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 01 лютого 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 04 січня 2022 року №50785 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 35 100, 00 грн. (27 діб х 1 300,00 грн.). Згідно з авансовим звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 01 червня 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 16 травня 2022 року №50124 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 19 500, 00 грн. (15 діб х 1 300,00 грн.). Згідно з авансовим звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 01 липня 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 02 червня 2022 року №50144 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 36 400, 00 грн. (15 діб х 1 300,00 грн.). Враховуючи викладене, загальна сума вартості оренди квартири під час вищевказаних відряджень [PERSON] становить 172 900, 00 грн., яка була відшкодована Акціонерним товариством "Українська залізниця. Північним офісом Державної аудиторської служби України був складений Акт планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Акціонерного товариства "Українська залізниця" та його окремих відокремлених підрозділів (філії) за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року від 29 січня 2024 року №05-21/6. Згідно з Актом планової ревізій Північним офісом Державної аудиторської служби України було встановлено, що при фактичному виконанні господарських зобов?язань регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» по оплаті коштів за послуги з проживання (шляхом відшкодування витрат на проживання відрядженим працівникам), іншою стороною (ФОП [PERSON] ), не виконано свої зобов?язання, а саме не надано послуги з проживання відповідно до умов укладених з працівниками локомотивних депо договорів. Такий висновок Акту планової ревізії обґрунтований тим, що на запит Північного офісу Державної аудиторської служби України від 08 листопада 2023 року №262608-14/7479 були отримані пояснення від [PERSON] , яка діє в інтересах ФОП [PERSON] на підставі довіреності від 02 липня 2020 року. Так, зі змісту довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважує [PERSON] , зокрема, подавати та підписувати від його імені документи у тому числі заяви у відповідні органи та установи, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, що стосуються його прав та законних інтересів, отримувати необхідні документи. У поясненні від 09 листопада 2023 року про неможливість надання ФОП [PERSON] зазначається, що «...у зв?язку з відсутністю в моїй власності чи оренді нерухомого майна та відповідно документів про право власності чи оренді на нього, та повідомляю, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в квартирах надавались для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату...». Таким чином, Північним офісом Державної аудиторської служби України встановлено відсутність надання ФОП [PERSON] послуг з проживання, не підтверджено час та місце надання послуг, не підтверджено наявність матеріальних (майнових) ресурсів та умов, необхідних для надання послуг, тобто не встановлена товарність операцій щодо надання ФОП [PERSON] послуг з проживання відрядженим працівникам. На підставі Акту планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Акціонерного товариства "Українська залізниця" та його окремих відокремлених підрозділів (філії) за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року від 29 січня 2024 року №05-21/6 Державна аудиторська служба України направила до Акціонерного товариства "Українська залізниця" Вимогу про усунення виявлених порушень від 21 березня 2024 року №000500-14/3832-2024 пунктом 60 якої від Позивача - регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» вимагається забезпечити відшкодування втрат (збитків) фінансових ресурсів, понесених через відшкодування вартості послуг із проживання відрядженим працівникам. Акціонерне товариство «Українська залізниця» зверталося до [PERSON] з письмовою Вимогою про повернення коштів від 16.08.2024 №TЧ-11-01-02/646, проте [PERSON] грошові кошти у сумі 172 900, 00 грн. не повернула. [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, що ФОП [PERSON] надавав в оренду приміщення для проживання відповідача в м. Києві під час відрядження. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що він в зазначений проміжок часу орендував квартиру в інших осіб, як і не вказав адресу за якою він проживав. Стаття 121 КЗпП України визначає, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що оскільки відповідач під час відрядження не використовував для проживання нерухоме майно, яке міг надати в оренду ФОП [PERSON] , відпали правові підстави для набуття [PERSON] грошових коштів в розмірі 172 900, 00 грн., отриманих як компенсація за винаймання житла для проживання під час відрядження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. З урахуванням вищенаведеного, а також того, що вказані розрахунки не було спростовано відповідачем, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме: з відповідача підлягають стягненню на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 172 900, 00 грн. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028, 00 грн.

Outcome: approved