Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

14.010.2025 АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії у розмірі основного боргу у розмірі 14768,23 грн., інфляційні витрати у розмірі 3689,14 грн., 3% річних у розмірі 1060,32 грн., плата за абонентське обслуговування у розмірі 364,02 грн., пеню у розмірі 429,80 грн., а всього 20311,51 грн., та судовий збір у розмірі 3028 грн. Позов обґрунтовуєтим, що відповідач є споживачем послуг і їй надавались послуги з централізованого опалення, згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифів, однак відповідач не вносить плату за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2017 р. по 31.07.2025 в сумі 14768,23 грн. Також позивач просить інфляційні витрати у розмірі 3689,14 грн., 3% річних у розмірі 1060,32 грн., плата за абонентське обслуговування у розмірі 364,02 грн., пеню у розмірі 429,80 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 17.11.2025, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.11.2025 ухвалою суду призначено заочний розгляд даної цивільної справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву до суду не подав. Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з ЄДДР (а.с.27,31). Постачання теплової енергії у період з 01.12.2017 р. по 31.07.2025 р. за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами (а.с. 18-25). Згідно з розрахунку наданого позивачем, заборгованість у відповідача за період 01.12.2017 р. по 31.07.2025 року становить за спожиту послугу з постачання теплової енергії у розмірі 14768,23 грн., інфляційні витрати у розмірі 3689,14 грн., 3% річних у розмірі 1060,32 грн., плата за абонентське обслуговування у розмірі 364,02 грн., пеню у розмірі 429,80 грн., а всього 20311,51 грн. (а.с.15-17). Оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс 15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року № 630(із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Суд приймає до уваги твердження представника позивача, що протягом періоду з 01.12.2017 р. по 31.07.2025 року позивач свої зобов`язання по наданню житлово-комунальних послуг з централізованого опалення виконував належним чином, однак відповідач своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті ними послуги не вносив, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 14768,23 грн. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295 гс 16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого до позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у сумі 1060,32 грн., інфляційні втрати у сумі 3689,14 грн. Також, судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відноси. Отже, з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачами, як споживачами послуг з постачання теплової енергії, фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п. 30 Типового індивідуального договору, визначено, що плата за послуги постачання теплової енергії складається з плати за послуги та плату за абонентське обслуговування. Таким чином, з урахуванням п. 30 Типового індивідуального договору та п.5ст.13 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з абонентського обслуговування в розмірі 364,02 грн. Крім того, пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. У частині1, 3статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою(штрафом, пенею)є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Оскільки, типовим індивідуальним договором передбачена можливість нарахування пені, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 429,80 грн. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що обставини, на які посилається представник позивача, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved