Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

ОСББ «Тверський тупик 7Б» звернулось з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач 1), [PERSON] (далі - Відповідач 2), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму основного боргу у розмірі 57600,00 грн., пеню у розмірі 38304,00 грн., інфляційні втрати - 12471,49 грн., 3 % річних у розмірі 1709,07 грн., а в загальному - 110 084,56 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.10.2020 власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Тверський тупик 7Б». Відповідач 1 - [PERSON] був співвласником багатоквартирного будинку, в якому створено ОСББ «Тверський тупик 7Б» станом до 10.11.2021 року включно. З 10.11.2021 року власником став Відповідач 2 [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 10.11.2021 року. Відповідачі користуються та отримують в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак не виконують свого зобов`язання щодо спати одноразових цільових внесків. У зв`язку з невиконанням свого зобов`язання позивач має право на підставі статті 625 ЦК України на стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2022 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва на підставі ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тверський тупик 7Б», представник позивача - Донець С.О., до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості по внескам та обов`язковим платежам на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку та прибудинковій території - повернуто до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для виконання вимог ч.ч. 5-11 ст.272, ч. 3 ст.31 ЦПК України. Постановою Київського апеляційного суду від 30.03.2023 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.09.2023 року, справу фактично було передано судді Соколову О.М. 12.09.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року відкрито провадження у цивільній справі №214/5478/22-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 18.10.2023 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 19.10.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 20.02.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, вимоги підтримали, просили задовольнити позов. 23.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній заперечує проти вимог позову та просить відмовити у його задоволенні. 03.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача 1 та представника відповідача 1, просив відмовити у задоволенні вимог позову. 13.05.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2024 року задоволено клопотання представника відповідача 1 про витребування доказів. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача 1 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача 1 та його представника, позовні вимоги не визнають та просять відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.10.2020 власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Тверський тупик 7Б», 16.10.2020 позивача було включено до реєстру неприбуткових установ та організацій. Відповідно до рішення Загальних зборів ОСББ «Тверський тупик 7Б», затвердженого протоколом № 18-07-21 від 07.08.2021, були ухвалені та прийняті серед інших наступні рішення порядку денного: - створити Спеціальний фонд ОСББ «Тверський тупик 7Б» для фінансування робіт з капітального ремонту, технічного оснащення спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, Тверський тупик 7-Б; - встановити для співвласників будинку розмір одноразового цільового внеску до Спеціального фонду ОСББ «Тверський тупик 7Б» для фінансування робіт з капітального ремонту, технічного оснащення спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, Тверський тупик 7-Б, в сумі 975 грн. на кв.м. житлових та нежитлових (комерційні приміщення, комори та гаражі, паркомісця) приміщень; - створити Спеціальний фонд ОСББ «Тверський тупик 7Б» для покриття витрат на грошову винагороду та матеріальне заохочення членів правління ОСББ «Тверський тупик 7Б»; - встановити для співвласників будинку розмір одноразового цільового внеску до Спеціального фонду ОСББ «Тверський тупик 7Б» для покриття витрат на грошову винагороду та матеріальне заохочення членів правління ОСББ «Тверський тупик 7Б» в сумі 170 грн. на 1 кв.м. житлових та нежитлових (комерційні приміщення, комори та гаражі, паркомісця) приміщень; - створити Спеціальний фонд ОСББ «Тверський тупик 7Б» для юридичного супроводу претензійно-позовної роботи ОСББ «Тверський тупик 7Б»; - встановити для співвласників будинку розмір одноразового цільового внеску до Спеціального фонду ОСББ «Тверський тупик 7Б» для юридичного супроводу претензійно-позовної роботи ОСББ «Тверський тупик 7Б» в сумі 50. грн на 1 кв.м. житлових та нежитлових (комерційні приміщення, комори та гаражі, паркомісця) приміщень; - створити Спеціальний фонд ОСББ «Тверський тупик 7Б» для здійснення адміністративних витрат ОСББ «Тверський тупик 7Б»; - встановити для співвласників будинку розмір одноразового цільового внеску до Спеціального фонду ОСББ «Тверський тупик 7Б» для здійснення адміністративних витрат ОСББ «Тверський тупик 7Б» в сумі 5 грн. на 1 кв.м. житлових та нежитлових (комерційні приміщення, комори та гаражі, паркомісця) приміщень; - встановити обов`язок для співвласників будинку сплатити 50 відсотків від загального розміру одноразових цільових внесків, що визначені вище, сплатити до 15.08.2021 (включно), а решту - 50 відсотків загального розміру внесків, сплатити до 15.12.2021; - встановити для співвласників будинку пеню за несвоєчасну сплату одноразових цільових внесків, що визначені вище, в розмірі 0,2 відсотка від несплаченої суми за кожний день прострочки оплати. Відповідач 1 - [PERSON] був власником машино-місць: № [NUMBER] , загальною площею 11, 5 кв.м. в будинку [ADDRESS] з 30.09.2020 року; № 3038, загальною площею 12, 5 кв.м. в будинку [ADDRESS] 3 08.10.2020 року; № 3019, загальною площею 11, 5 кв.м. в будинку [ADDRESS] 3 05.04.2021 року; № 3025, загальною площею 12, 5 кв.м. в будинку [ADDRESS] 3 05.04.2021 року. 10.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу машино-місць і Відповідач 2 набув у власність все вищезазначене майно. Згідно з інформаційною довідкою № 311777141 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.10.2022 власником машино-місць №№ 3023, 3038, 3019, 3025 за адресою: в будинку [ADDRESS] є [PERSON] . У судовому засіданні також встановлено, що іншого майна відповідачі у вказаному будинку не мають. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до ст. 4 Закону, основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Відповідно до ч. 1-4 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Згідно положень ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Так, представник позивача, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що оскільки відповідачі є власниками машино-місць (гараж) №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у підземному паркінгу в будинку [ADDRESS] , відповідно є співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , а отже зобов`язані виконувати рішення ОСББ «Тверський тупик 7Б». Разом з тим, відповідачі належним чином рішення ОСББ не виконують, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість по сплаті одноразового цільового внеску відповідно до рішення загальних зборів від 18.07.2021. А тому позивач, на підставі ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», просить стягнути заборгованість з останніх. Згідно ст. 17 Закону України, для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. З матеріалів справи встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідачі, крім машино-місць у підземному паркінгу, жодного іншого майна (житлових чи нежитлових) у будинку [ADDRESS] не мають. При цьому, відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, в своїх відзивах зазначають, що Відповідач 1 володів машино-місцями з 30.09.2020 року та відповідно з 08.10.2020 року, 05.04.2021 року до моменту укладення договору купівлі-продажу, а Відповідач 2 з 10.11.2021, кожен із відповідачів володів машино-місцями у різний період, тому заборгованість кожного повинна відповідати тій частці, коли майно знаходилось у власності. Відповідач 2 став власником машино-місць лише 10.11.2021, в той час як рішення ОСББ «Тверський тупик 7Б» про сплату одноразових цільових внесків було прийняте 18.07.2021 року, тобто в той час коли Відповідач 2 не був членом ОСББ «Тверський тупик 7Б» та не володів нерухомістю у відповідному будинку. Вказаним рішенням також був встановлений строк для сплати одноразових внесків: 50% до 15.08.2021 (включно), а решту 50% загального розміру внесків сплатити до 15.12.2021. З урахуванням того, що договір купівлі-продажу гаражу від 10.11.2021 року не містив жодних зобов`язань для покупця щодо погашення існуючої заборгованості за комунальні послуги чи заборгованості перед ОСББ, належним відповідачем по справі є саме - Відповідач 1. Крім того, представник Відповідача 1 у відзиві на позовну заяву, зазначав, що оскільки Відповідач 1 не був, а Відповідач 2 не є співвласником спільного майна ОСББ «Тверський тупик 7Б», враховуючи ту обставину, що машино-місця не відпостяться до житлових чи нежитлових приміщень у розумінні чинного законодавства, у відповідачів відсутній обов`язок щодо виконання рішень загальних зборів ОСББ «Тверський тупик 7Б» та сплати відповідних внесків. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. При цьому, частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Положеннями вказаної статті також визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Згідно з визначенням, наведеним у додатку Б ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»: машино-місце - площа, необхідна для встановлення одного автомобіля, що складається з площі горизонтальної проекції нерухомого екіпажа з додаванням розривів наближення (зон безпеки) до сусідніх екіпажів або будь-яких перешкод. Отже, окреме парко-місце та/або паркінг не є приміщенням (як допоміжним, так і нежитловим), і, відповідно, відповідачі, як власники окремих парко-місць та/або паркінгу не є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку і не несуть обов`язку участі у фінансуванні витрат на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, поточний і капітальний ремонти, технічне переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку. Крім того, оскільки машино-місця не відносяться до категорії нежитлових приміщень, власники паркомісць не можуть бути членами ОСББ (що узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016, зробленої по справі № К/800/8622/16). За таких обставин, оскільки [PERSON] не був, а [PERSON] не є співвласником спільного майна ОСББ «Тверський тупик 7Б», враховуючи ту обставину, що машино-місця не відносяться до житлових чи нежитлових приміщень у розумінні чинного законодавства, у відповідачів відсутній обов`язок щодо виконання рішень загальних зборів ОСББ «Тверський тупик 7Б» та сплати відповідних внесків. Крім того, не вбачається з матеріалів справи і того, що позивачем приймалось окреме рішення за участю власників машино-місць, де вирішувались би питання щодо порядку утримання такого майна. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З врахуванням наведеного, позивачем в розумінні положень ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі мають своїм обов`язком сплачувати вказані внески. Водночас, саме лише посилання позивача на існування такого обов`язку не є підставою для задоволення позовних вимог. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачами прав позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed