Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

30.06.2025 року позивач в особі свого представника за довіреністю Памірського Максима Анатолійовича засобами електронного суду (надіслано 27.06.2025 року поза часом роботи суду) звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №243328-КС-002 від 07.11.2024 року у сумі 59329,04 грн. станом на 22.06.2025 року з урахуванням часткової оплати відповідачем 3760,00 грн., з яких 21692,00 грн. - сума прострочених платежів за тілом кредиту, 23687,04 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 11000,00 грн. - сума заборгованості по штрафам та 2950,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією, а також 2422,40 грн. - судовий збір за розгляд справи у суді, з урахуванням того, що строк кредиту склав 24 тижнів та сплинув 24.04.2025 року. Крім цього, позивач на підтвердження факту перерахування кредитних коштів у розмірі 22000,00 грн. відповідачу просив суд витребувати у АТ КБ «Приватбанк» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 07.11.2024 року (дата видачі кредиту) по 24.04.2025 року (дата закінчення терміну кредитування). В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 24.07.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін із поданням усіх заяв по суті позову та із задоволенням клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.86-87). Вказану ухвалу позивач отримав засобами електронного суду, а відповідач засобами поштового зв`язку у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.93). Жодних заяв та клопотань від сторін не надходило. Виконавець ухвали її не виконав, що стало причиною переписки суду із АТ КБ «Приватбанк» (а.с.90-96). Після чого ухвалою суду від 22.09.2025 року судом повторно засобами поштового зв`язку було витребувано за клопотанням позивача в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про емітування відповідачу картки вказаним банком та зарахування не неї від позивача 22000,00 грн. 07.11.2024 року (а.с.97). Позивач та його представник вказану ухвалу отримали засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.99-100), а відповідач засобами поштового зв`язку у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.106). 13.10.2025 року з АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ухвали судді від 22.09.2025 року про повторне витребування доказів надійшов лист, в якому суб`єкт витребовування повідомив про те, що карта відповідачу емітувалася та 07.11.2024 року на неї було зараховано 22000,00 грн. від позивача (а.с.103). Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 07.11.2024 року між відповідачем та позивачем був укладений в електронній формі договір № 243328-КС-002 про надання кредиту, відповідно до норм якого відповідач отримав кредит у розмірі 22000,00 грн. строком на 24 тижні до 24.04.2025 року зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,7% зі сплатою комісії на користь позивача у розмірі 4400,00 грн. за надання та користування кредитом. Вказаний договір був підписаний відповідачем одноразовим електронним підписом (а.с.18-27). Кошти у розмірі 22000,00 грн. були перераховані відповідачу на його банківську карту у АТ КБ «Приватбанк» 12.10.2024 року, що підтверджується довідкою про перерахування коштів відповідачу ТОВ «Профітгід» без номера та дати на виконання вимог договору з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 року (а.с.54) та відповіддю з АТ КБ «Приватбанк» від 06.10.2025 року, отриману судом 13.10.2025 року (а.с.103). Слід зазначити, що правила надання споживчих кредитів для продуктів «кредит 4 місяці» та «кредит 6 місяців» товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» від 16.08.2024 року, які набрали чинності 19.08.2024 року (а.с.55-67) судом до уваги як частина кредитного договору не приймаються, оскільки не містять підпису відповідача, а відповідно не містять його згоди на застосування вказаних правил у правовідносинах із позивачем. Теж саме стосується і долученого до позовної заяви паспорту споживчого кредиту від 07.11.2024 року, оскільки він не є частиною кредитного договору та мав строк своєї дії один день до 08.11.2024 року (а.с.15-17). Тому при розгляді справи суд використовує виключно кредитний договір, який відповідач підписав та з умовами якого погодився. Судом встановлено, що розрахунок заборгованості позивач провів з урахуванням строку дії договору, врахувавши єдиний платіж з боку відповідача від 19.11.2024 року на суму 3760,00 та застосувавши проценти у розмірі, які відповідають вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (не більше 1% на день на суму заборгованості з 21.08.2024 року), а тому в частині тіла кредиту та нарахованих процентів суд розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, приймає та вважає його таким, що відповідає вимогам діючого законодавства та умовам укладеного між сторонами договору (а.с.12-13). Щодо штрафу у розмірі 11000,00 грн., то він нарахований відповідно до умов укладеного договору (розділ 7, а.с.23, зворотній бік - 24), відповідає розміру не більше половини загальної суми, одержаної відповідачем за договором (22000,00 грн. : 2), визначеної абзацом другим частини другої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», та може бути застосований всупереч вимогам п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, оскільки відноситься до спеціальної норми для споживчого кредитування, яка була введена в дію пізніше вищевказаного пункту Цивільного кодексу України (15.03.2022 року та 22.11.2023 року відповідно). В той же час суд зазначає, що як стягнення, так і взагалі нарахування відповідачу комісії, не може бути враховано у розрахунках, оскільки відповідна вимога є нікчемною, яка не може бути встановлена для даних кредитних правовідносин, хоча позивач має право на її нарахування у порядку ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Умова про сплату комісії дійсно передбачена у самому кредитному договорі, який відповідач підписав, однак її розмір встановлено за надання та користування кредитом, тобто за ті послуги, які за законодавством є безоплатними для позичальника. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять не тільки розмежування платних та безоплатних послуг, а й містять найменування цих послуг за прямо передбачені законодавством безоплатні послуги, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про оплату за послуги позивача, які за законом повинні надаватись безоплатно (видача кредиту), суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією в сумі 4400,00грн. не підлягає стягненню з відповідача. В той же час позивачем при єдиній сплаті боргу з боку відповідача з розміру платежу у погашення заборгованості за комісією було враховано 1450,00 грн., що не може врахувати суд, оскільки він визнає норму договору про комісію нікчемною. Відповідно, вказаний платіж, за нормами розділу 7 укладеного кредитного договору, повинен автоматично бути зарахований на погашення штрафу та його дійсний розмір повинен скласти не заявлену позивачем суму 11000,00 грн., а 9550,00 грн. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 54929,04 грн., з яких 21692,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 23687,04 грн. - сума прострочених платежів по процентах та 9550,00 грн. - сума заборгованості по штрафам. Відповідно розмір стягнення складає 92,58% від заявлених вимог у розмірі 59329,04 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з абзацом другим частини другої статті 21 ЗУ «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 92,58% від первинно заявлених позовних вимог, з відповідача слід стягнути 92,58% від сплаченого позивачем судового збору з понижуючим коефіцієнтом, що складає 2242,66 грн. із сплачених позивачем 2422,40 грн. Іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial