Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

24.06.2025 року представник ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 28.08.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено договір № 464638-КС-002 про надання кредиту\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 25000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на банківську карту на засадах строковості, поворотності, платності, із платою за користування кредитом, яка є фіксованою та становить 1,1512369 процентів за кожен день користування кредитом, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Також, 20.09.2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено додаткову угоду № ДУ№1 до договору № 464638-КС-002 про надання кредиту,\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого останній було надано додатково кредит у розмірі 9000 грн. 00 коп. Крім того, 15.11.2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено додаткову угоду № ДУ№2 до договору № 464638-КС-002 про надання кредиту,\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору на викласти "Термін дії Договору" в новій редакції, а саме: "Термін дії Договору: до 07.08.2024 року". Також, 26.01.2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено додаткову угоду № ДУ№3 до договору № 464638-КС-002 про надання кредиту,\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору на викласти "Термін дії Договору" в новій редакції, а саме: "Термін дії Договору: до 07.02.2025 року". Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 28.05.2025 року виникла заборгованість за договором у розмірі 178690 грн. 25 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23353 грн. 03 коп., суми прострочених платежів по процентах 155337 грн. 22 коп. Посилаючись на викладене, просила стягнути вказану заборгованість у розмірі 178690 грн. 25 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідачки в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу в її та відповідачки відсутність, до суду направила відзив на позовну заяву, в якому просила зменшити розмір нарахованих позикодавцем процентів до розміру прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 23353,03 грн., позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № 464638-КС-002 про надання кредиту від 28.08.2023 року у розмірі 46706,06 грн., що складається з 23353,03 грн. тіла кредиту, 23353,03 грн. процентів. Зазначила, що на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] сплатила ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» всього 71260,41 грн. Відповідачка не заперечує факту отримання кредиту, однак, вважає, що встановлені відсотки є невиправдано високими. На момент укладення договору вона не мала спеціальних фінансових та юридичних знань і не могла повною мірою оцінити наслідки таких умов. Відповідачка діяла добросовісно, здійснювала платежі, проте розмір нарахованих відсотків виявився надмірним та неспівмірним із реальною сумою користування кредитом. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, за змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525\~ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526\~ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625\~ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3\~статті 12 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 464638-КС-002 про надання кредиту\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 25000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на банківську карту на засадах строковості, поворотності, платності, із платою за користування кредитом, яка є фіксованою та становить 1,1512369 процентів за кожен день користування кредитом, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Також, 20.09.2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено додаткову угоду № ДУ№1 до договору № 464638-КС-002 про надання кредиту,\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого останній було надано додатково кредит у розмірі 9000 грн. 00 коп. 15.11.2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено додаткову угоду № ДУ№2 до договору № 464638-КС-002 про надання кредиту,\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору на викласти "Термін дії Договору" в новій редакції, а саме: "Термін дії Договору: до 07.08.2024 року". 26.01.2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою укладено додаткову угоду № ДУ№3 до договору № 464638-КС-002 про надання кредиту,\~шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору на викласти "Термін дії Договору" в новій редакції, а саме: "Термін дії Договору: до 07.02.2025 року". Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 464638-КС-002 про надання кредиту відповідачка [PERSON] на виконання умов договору здійснила часткову оплату кредиту на загальну суму 71260,41 грн. Із матеріалів справи слідує, що відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 28.05.2025 року виникла заборгованість за договором у розмірі 178690 грн. 25 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23353 грн. 03 коп., суми прострочених платежів по процентах 155337 грн. 22 коп. Між тим, суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком, у зв`язку з наступним. Оцінюючи доводи представника відповідачки щодо зменшення розміру нарахованих позикодавцем процентів до розміру прострочених платежів по тілу кредиту суд приходить до слідуючого. Відповідно до статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Тому відсотки у розмірі 155337,22 грн. є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Положення договору встановлюють вимоги зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату процентів за договором споживчого кредиту, які у сукупності є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частин третьої статті 509, частинах перший, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. З 17 березня 2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на даний час. Станом на дату подання позову за договором № 464638-КС-002, позивач нарахував відповідачці прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 155337,22 грн., що становить 665% від тіла кредиту. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50% вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами. Умови вказаного договору щодо розміру відсотків перетворюються на непомірний тягар для відповідачки, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Таким чином, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умова кредитування продавцями. Пунктами 1.2. Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 11 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуга через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 155337,22 грн. не є співрозмірною заборгованості з тіла кредиту 23353,03 грн. за договором № 464638-КС-002, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання нею зобов`язань за кредитним договором, суд прийшов до висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру заборгованості з тіла кредиту. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "БІЗНЕС\~ПОЗИКА" до відповідачки підлягають частковому задоволенню у розмірі 46706 грн. 06 коп., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23353 грн. 03 коп., суми прострочених платежів по процентах 23353 грн. 03 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, суд, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи слідує, що позивачем було заявлено вимогу про стягнення 178690 грн. 25 коп., до задоволення підлягає сума в розмірі 46706 грн. 06 коп., що становить 26,14 %. Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 633,17 грн. (2422,40 х 26,14%) понесених судових витрат на сплату судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial