Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «ЕЙС», кредитодавець, кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідачка, [PERSON] , позичальник) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі також первісний кредитор, кредитодавець, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», товариство) та [PERSON] укладено договір №552156612 (надалі також договір №552156612 від 04.06.2019, договір, кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 12600,00 грн. Зокрема, відповідачка, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідачка заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Таким чином, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перед тим, як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані відповідачки, а й платіжну картку з метою ідентифікації, тобто перевірило, чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 4VG752GT. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредит наданий на суму 12600,00 (дванадцять тисяч шістсот тисяч гривень 00 копійок) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язана повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Враховуючи вищевикладене, відразу після вчинених дій відповідачки, 04.06.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало грошові кошти в сумі 12600,00 грн на банківську карту відповідачки № [NUMBER] , що, в свою чергу, є доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору низкою Додаткових угод до 31.12.2024. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. 03.07.2020, за відповідним реєстром прав вимоги, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за договором №552156612 від 04.06.2019, укладеним з відповідачкою. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору. 30.05.2023, за відповідним реєстром прав вимоги, до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги за договором №552156612 від 04.06.2019, укладеним з відповідачкою. 08.07.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за договором №552156612 від 04.06.2019, укладеним з відповідачкою, згідно із відповідним реєстром боржників від 08.07.2025. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» наділено правом грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №552156612 від 04.06.2019 до [PERSON] в сумі 18252,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9905,78 грн, заборгованість за відсотками 8346,78 грн. Означену суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути із відповідачки на свою користь. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, що складаються із суми 2422,40 грн сплаченого судового збору та 7000,00 грн витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідачка процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася, заперечень проти позову не подала. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 28 серпня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», за підписом керівника Полякова О. В. (а.с. 29). Ухвалою Баришівського\~районного суду\~Київської області\~від 23.09.2025\~відкрито провадження\~(спрощене\~позовне провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін)\~в означеній\~справі,\~судове засідання\~призначено на\~21.10.2025 (а.с. 67-68). Крім того, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.09.2025 задоволено клопотання позивача, у АТ «СЕНС БАНК» витребувано докази, що становлять банківську таємницю (а.с. 69-70). 04.11.2025 до суду від АТ «СЕНС БАНК» надійшов лист на запит суду в цій справі. У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 8(зворот). З огляду на зазначене клопотання, в судові засідання представник позивача не з`явився. Про дати, час і місце судового розгляду позивач повідомлявся належним чином. У судові засідання 21.10.2025 та 24.11.2025 відповідачка не з`явилася, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Про дати, час і місце судового розгляду відповідачка повідомлялася належним чином, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень із судовими повістками відповідачці повернулись до суду із позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленими 08.10.2025 (а.с. 78-79) та 16.11.2025, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачка також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У судові засідання відповідачка не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Будь-яких процесуальних документів відповідачка не подала, відзиву на позов, клопотань та/або заяв від відповідачки не надходило. Судове засідання 21.10.2025 відкладалося з метою недопущення порушення процесуальних прав відповідачки, надання їй можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову, а також з огляду на ненадходження витребуваних судом документів/доказів із банківської установи. У зв`язку із неявкою відповідачки, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 24.11.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 04\~червня 2019\~року між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«МАНІВЕО ШВИДКА\~ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»\~та [PERSON] укладено договір №552156612 (а.с. 13-15). Як зазначено в договорі, кредитний договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, який мав бути направлений відповідачці на її електронну пошту (а.с. 15(зворот). Згідно із п. 2.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 12600 грн 00 коп (дванадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с. 17). Розділом/пунктом 3 кредитного договору передбачені умови надання кредиту, а саме: кредит надається строком на 126 днів, нарахування процентів здійснюється за ставкою 365 % річних від суми кредиту за весь час користування кредитом (процентна ставка). В додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 16) передбачені умови щодо користування кредитними коштами (сплати відсотків за користування коштами), зокрема, загальна вартість кредиту складає 181,95% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 22926,12 грн, що включає в себе: 1) проценти за користування кредитом 81,95% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 10326,12 грн (у грошовому вираженні); 2) суму (тіло) кредиту 12600,00 грн (у грошовому вираженні); реальна річна процентна ставка 365%. В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту продукту до договору №552156612 від 04.06.2019 (а.с. 12-13). Також до позовної заяви доданий алгоритм дій Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» стосовно укладання кредитних договорів (а.с. 18-19) та довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с. 20), у якій, зокрема, зазначений контактний номер мобільного телефону відповідачки ( [NUMBER] ), на який направлений одноразовий ідентифікатор 4VG752GT для підписання ним кредитного договору відповідачкою. На підтвердження перерахування відповідачці кредитних коштів позивач надав платіжне доручення від 04.06.2019 на суму 12600,00 грн, із призначенням платежу: «переказ коштів згідно договору №552156612 від 04.06.2019, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ» (а.с. 25). Суд зауважує, що копія означеного платіжного доручення не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, відсутній підпис уповноваженої особи банку, його печатка, платіжне доручення не містить повного номера картки. На копії платіжного доручення від 16.10.2022 міститься напис «Директор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога [PERSON] » та фрагмент підпису та відтиску печатки первісного кредитора. Разом з тим, на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 23.09.2025, якою задоволено відповідне клопотання представника позивача про витребування доказів, листом № 13919-БТ-32.3/2025 від 13.10.2025, що надійшов до суду 04.11.2025, АТ «СЕНС БАНК» повідомило суд, що [PERSON] РНОКПП [NUMBER] є клієнтом банку. На її ім`я відкрито запитувану картку, маска якої № [NUMBER] , повний номер картки № [NUMBER] . Фінансовий номер телефону за означеною платіжною карткою: [NUMBER] . До означеного листа додана виписка про рух коштів по карті [PERSON] , з якої вбачається зарахування 04.06.2019 коштів у сумі 12600,00 грн. Відтак, означені докази свідчать про перерахування за період 04.06.2019 - 09.06.2019 на картковий рахунок, відкритий на ім`я відповідачки, коштів на загальну суму 12600,00 грн, що відповідає сумі кредитних коштів, наданих відповідачці за кредитним договором. При цьому, банківською установою підтверджений як фінансовий номер відповідачки номер мобільного телефону, зазначеного у кредитному договорі. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) та ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 з додатками та додатковими угодами (а.с. 28-31), що скріплені підписами та печатками сторін, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. При цьому, відповідно до додаткової угоди № 32 від 31.12.2023 (а.с. 31), дію договору факторингу продовжено до 31.12.2024. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. За даними реєстру прав вимоги №87 від 03.07.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 32-33), до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 18252,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9905,78 грн, заборгованість за відсотками 8346,78 грн. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 34-35). Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно із п. 4.1 означеного договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. За даними реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, що скріплений підписами та печатками ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», на користь фактора передано право вимоги до [PERSON] на загальну суму 18252,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9905,78 грн, заборгованість за відсотками 8346,78 грн. Позивачем надано докази здійснення оплати за відступлені права вимоги згідно із означеним реєстром прав вимоги № 9 від 30.05.2023 (а.с. 39). 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е (а.с. 40-41), відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за договором №552156612 від 04.06.2019, укладеним з відповідачкою, згідно із відповідним реєстром боржників від 08.07.2025 (а.с. 42-43). Позивачем надано докази здійснення оплати за відступлені права вимоги згідно із означеним договором факторингу №08/07/25-Е (а.с. 45-46). Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки згідно із наданими розрахунками заборгованості (а.с. 47-50), за якими прострочена заборгованість за договором №552156612 від 04.06.2019 становить 18252,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9905,78 грн, заборгованість за відсотками 8346,78 грн. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови договору №552156612 від 04.06.2019, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (кредитодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206\~цього Кодексу. За ч.\~1\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~зокрема,\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідачки) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачку - спростувати розмір існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка\~аргументів учасників\~справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що договір №552156612 від 04.06.2019 укладено в електронній формі. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповідачки), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону, що зазначений в договорі та належить відповідачці. Суд дійшов до висновку, що при укладенні кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору позики. Договір №552156612 від 04.06.2019 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Банківською установою підтверджено перерахування суми кредиту в розмірі 12600,00 грн на банківську карту, що належить відповідачці; номер телефону, заначений у кредитному договорі, підтверджений банківською установою як фінансовий номер відповідачки. Суд вважає доведеними обґрунтування позовної заяви щодо переходу до позивача прав вимоги за договором №552156612 від 04.06.2019; позивачем надані належні, допустимі та достатні докази для підтвердження обставин набуття ним прав кредитора за означеним договором. Суд доходить до переконання, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не здійснила розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримала як кредит позичальник), заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за договором №552156612 від 04.06.2019 за період з дати укладення договору та станом на 31.07.2025 становить 18252,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9905,78 грн, заборгованість за відсотками 8346,78 грн. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідачки. Щодо стягнення суми основного боргу. Як встановлено судом, відповідачці як кредит були перераховані кошти у розмірі 12600,00 грн на виконання умов договору №552156612\~від 04.06.2019. Спосіб перерахування коштів відповідає умовам кредитного договору. Перерахування суми кредиту на належну відповідачці платіжну картку, як і видачу такої картки на ім`я відповідачки, підтверджено банківською установою. Відтак, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 12600,00 грн за договором №552156612 від 04.06.2019. Належних доказів того, що відповідачка повернула кошти у сумі 9905,78\~грн (заявлена позивачем до стягнення сума за тілом кредиту) за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 9905,78\~грн основного боргу. Щодо заборгованості зі сплати процентів. За розрахунками позивача, розмір процентів, які має сплатити відповідачка за кредитним договором, становить 8346,78 грн. Водночас, відповідно до розділу/пункту 3 договору №552156612\~від 04.06.2019 строк кредиту 126 днів, процентна ставка 365 % річних. Розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом здійснений позивачем в межах означеного строку, що узгоджується із послідовними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц. Здійснюючи перевірку правильності нарахування процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає, що відповідачка мала сплатити проценти за кредитним договором в розмірі 15876,00 грн (12600,00 грн х 365% річних : 365 днів х 126 днів). Водночас, позивачем до стягнення з відповідачки заявлена менша сума процентів, а саме - 8346,78 грн, що є правом позивача та не погіршує становище відповідачки, зважаючи на що суд констатує відповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості за процентами умовам кредитного договору, а також вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за вищевказаним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за договором №552156612\~від 04.06.2019 в межах суми заявлених позовних вимог - 8346,78 грн. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані позивачем. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором №552156612\~від 04.06.2019 на суму 18252,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9905,78 грн, заборгованість за відсотками 8346,78 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 21453 від 25.08.2025 (а.с. 1). Відтак, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в означеній сумі. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач із відповідачки, суд зазначає та виснує таке. В обґрунтування підставності та розміру понесених позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, разом з позовною заявою подано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро\~«Тараненко та\~партнери»;\~додаткової угоди\~№25770515271\~до договору\~про надання\~правничої допомоги\~№09/07/25-01\~від 09.07.2025;\~акту прийому-передачі\~наданих послуг\~до договору\~про надання\~правничої допомоги\~№09/07/25-01\~від 09.07.2025, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Тараненко та партнери» (а.с. 51-54). Суд доходить до висновку, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача його представником надано всі необхідні докази. Відповідачка ні заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, ні обґрунтувань щодо неспівмірності таких витрат не подала. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 904/3583/19), обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відтак, зважаючи на відсутність вчинення відповідачкою дій, спрямованих на заперечення проти вимог позивача відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо зменшення та/або неспівмірності заявлених вимог про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а тому з відповідачки слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн (з огляду на ухвалення рішення суду про задоволення позову в повному обсязі). Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved