Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Бізнес позика» в особі представника Лебідь К.В. звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить стягнути з останнього на користь позивача суму заборгованості за Договором про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024 у розмірі 23 730,00 грн, а також суму судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 23.04.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 509480-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 23.09.2024 ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір про надання кредиту № 509480-КС-001. 23.09.2024 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору про надання кредиту № 509480-КС-001, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5072, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий [PERSON] було введено/відправлено. Таким чином, 23.09.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 509480-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). Згідно з умовами Договору, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати [PERSON] для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором про надання кредиту виконало та надало відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] , вказану [PERSON] при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання, чим порушив свої зобов`язання, встановлені Договором. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у нього, станом на 22.06.2025, утворилась заборгованість за Договором про надання кредиту № 509480-КС-001 у розмірі 23 730,00 грн, яка складається із: 7 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 11 830,00 грн - сума прострочених платежів по процентах; 3 500,00 грн - сума заборгованості по штрафам; 1 400,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. У зв`язку із зазначеним, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 23 730,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачці направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідачки до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позовних вимог, не надіслано, зустрічну позовну заяву не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 23.09.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 509480-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого ТОВ «Бізнес позика» надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами надання грошових коштів у кредит, плата за користування кредитом є фіксованою, встановлений графік платежів. Строк кредитування 24 тижні. Комісія за надання кредиту становить 1 400,00 грн, термін дії Договору до 10.03.2025. (а.с.22-59). Таким чином, 23.09.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 509480-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Підписавши 23.09.2024 Договір про надання кредиту № 509480-КС-001, [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Представник позивача у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам Договору про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024, [PERSON] не виконав свого зобов`язання перед позивачем. Як видно із змісту позовної заяви, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 23 730,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с.61-63). Обґрунтовуючи позовні вимоги, з боку позивача суду надано: копію Договору про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024, копію паспорта споживчого кредиту, копію пропозиції (оферти) укласти Договір про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024, копію прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти Договір про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024, копію Анкети клієнта, Підтвердження про здійснення переказу грошових коштів, Довідку про стан заборгованості, розрахунок заборгованості. Так, із наданих позивачем документів вбачається, що Договір про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024 сторонами укладено в електронній формі. При цьому, матеріали справи не містять жодних належних доказів виконання ТОВ «Бізнес Позика» своїх зобов`язань перед відповідачем за вказаним Договором. Тобто, позивач не надав суду належних доказів здійснення транзакції у розмірі 7000,00 грн ТОВ «Бізнес Позика» на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на картковий рахунок відповідача вказаної суми кредиту. Крім того, з боку позивача суду не надано суду доказів належності відповідачу [PERSON] картки з номером, на який нібито була перерахована сума кредиту. Слід також зазначити, що позивачем подавалося клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого ухвалою суду відмовлено. При цьому, позивач повторно не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв у подальшому клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми кредиту на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . Позивачем також не надано до суду виписки по рахунку відповідача за Договором про надання кредиту № 509480-КС-001 від 23.09.2024. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 Цивільного кодексу України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1ст. 642 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Згідно із Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.04.2012 № 578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання відповідачем кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним вище Договором. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог з боку позивача суду не надано. Надані з боку позивача докази є недостатніми, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, з урахуванням викладеного вище, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Далі, згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу включено до складу судових витрат. Відповідно до платіжної інструкції № 9999 від 22.07.2025 при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (а.с.19). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати пов`язані з розглядом справи слід залишити за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed