Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10140,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 15.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та Відповідачем було укладено договір споживчого кредиту №1504173. Відповідно до\~п.\~1.2.\~Договору ТОВ «Селфі кредит» надає [PERSON] кредит у сумі 2000,00 грн. на умовах встановлених Договором, а Відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 9.6 Договору про надання споживчого кредиту №1504173 відповідач підтверджує, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті;він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Селфі кредит», повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 18.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг» укладено Договір факторингу № 18/12/24, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «Ум Факторинг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Ум Факторинг» приймав належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Про підтвердження виконання Договору факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року, який позивач уклав із ТОВ «Селфі Кредит» свідчить платіжна інструкція № 201 від 19.12.2024, якою було перераховано ТОВ «Селфі Кредит» оплату за договором факторингу. Оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, в порушення умов Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України у відповідача перед ТОВ «Ум Факторинг» виникла заборгованість в загальному розмірі 10140,00 грн. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав. 10.10.2025\~суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача /а.с.34/. Ухвалою від 13.10.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 11.11.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, /а.с.35/. Зазначена ухвала надсилалась, зокрема, відповідачу за встановленим судом місцем його реєстрації, та була вручена члену сім`ї відповідача 04.11.2025 /а.с. 37/. Задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, права відповідача подати відзив на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження від 13.10.2025, який станом на 11.11.2025 не сплив, судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін було відкладено на 11.11.2025, про що повідомлено сторони. Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відтак, суд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 130 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідно до ч. 5\~ст.\~279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано, строк на його подання сплив. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У позові позивач просить витребувати докази з АТ "ОТП Банк" - інформації, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію по рахунку за карткою № [NUMBER] , яка належить [PERSON] /а.с. 5 (зворот)/ Суд зазначає, що згідно ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подано в строк, зазначений в ч. 2 та ч. 3 ст. 83 ЦПК України, тобто позивачем - разом з поданням позовної заяви. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема, який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. В даному ж випадку, позивачем до позову надано супровідний лист ТОВ «Пейтек», відповідно до якого підтверджено успішність транзакції по перерахунку коштів на реквізити картки № [NUMBER] 15.05.2024 у сумі 2000,00 грн /а.с.24/. Згідно п.2.1. Договору про надання споживчого кредиту №1504173 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Відповідач своїм електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С212 підтверджує правильність вищезазначених реквізитів /а.с.19-22/. Тому сумнівів у їх дійсності у суду немає, а відтак суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про витребування доказів. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що перед укладенням кредиту №1504173 від 15.05.2024 [PERSON] ознайомилась з паспортом споживчого кредиту ТОВ «Селфі Кредит», підтвердила отримання нею інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих на обраних умовах кредитування, засвідчила вищевикладене електронним підписом з одноразовим ідентифікатором №С744/а.с.25-26/. 15.05.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №1504173, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн., строком на 360 днів.Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит /а.с.19-22/. Згідно з Графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору №1504173 від 15.05.2024, датою повернення кредиту є 10.05.2025 /а.с.23/. 18.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг» укладено Договір факторингу № 18/12/24 у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «Ум факторинг» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Ум Факторинг» приймав належні ТОВ «Селфі Кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників /а.с. 13-18/. Згідно з Витягу з акту приймання-передачі Реєстру боржників від 18.12.2024 до Договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 ТОВ «Ум Факторинг» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 10140,00 грн. /а.с.9/. Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №1504173 від 5.05.2024, заборгованість [PERSON] по вказаному договору складає 10140,00 грн., з яких: з яких: 2000,00 грн.\~ заборгованість по тілу кредиту; 8140,00 грн. заборгованість за відсотками /а.с.28-31/. Оскільки будь-яких доводів чи доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, а відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає правильним, оскільки такий містить період нарахування сум заборгованості, проценту ставку, за якою нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, суми відсотків нарахованих за кожен день користування кредитними коштами, інформацію щодо наявності/відсутності платежів позичальника на погашення заборгованості. Отже, право позивача порушене невиконанням свого зобов`язання з повернення кредиту відповідачем, а тому підлягає судовому захисту. За правилами ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.\~610,\~612 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Згідно із ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені договором №1504173 від 15.05.2024, взяті на себе зобов`язання остання не виконала, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Як зазначено вище, доказом, який підтверджує заборгованість відповідача, є розрахунок заборгованості за договором №1504173 від 15.05.2024, наявний в матеріалах справи /а.с. 28-31/. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в розмірі 10140,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved