Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

у квітні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», звернулося до суду з позовом, а в подальшому, 10.06.2024 подавши через систему «Електронний суд» заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом згідно ухвали від 03.07.2024 (том 1, а.с.205-206) до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що 25.04.2008 між позивачем та [PERSON] укладено договір кредиту № 985/08-040. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 25.04.2008 між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, житловою площею 16,3 м2, загальною площею 28,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 05.09.2014 зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Враховуючи неналежне виконання зобов`язань по кредитному договору, банком/іпотекодержателем було звернуто стягненення на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» та зареєстровано за банком/іпотекодержателем право власності на предмет іпотеки. Відповідачі втратили право власності на вищезазначену квартиру, а тому відповідно до статті 317 ЦК України втратили і право користування нею. Наразі право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі рішення суду про витребування на її користь нерухомого майна, проте судові рішення в подальшому були скасовані, але право власності на квартиру за позивачем не зареєстровано, у зв`язку з чим Банк звернувся з позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду з вимогою до Реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем. Позивач також звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення. Місце проживання відповідачів було зареєстровано в іпотечному житлі вже після укладення договору іпотеки, в свою чергу іпотекодержатель на це згоди не надавав, згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Такі ж умови передбачені п.2.1.4 Договору іпотеки. Зазначені порушення є підставою для виселення/визнання такими, що втратили право на користування житлом без надання іншого житла незалежно від того за які кошти придбаний предмет іпотеки. Незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник разом зі своїми дітьми продовжують користуватися нею та відмовляються добровільно виселятися, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова [PERSON] Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова [PERSON] від 16 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2019 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 750/2254/19 за позовом [PERSON] до державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Пінчук Івана Юрійовича, Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно (том 1, а.с.67-68). Ухвалою Деснянського районного суду від 14 лютого 2024 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача АТ «Сенс Банк». Проте, суддю [PERSON] звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 21.03.2024 № 867/0/15-24. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіній Т.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 08 квітня 2024 року прийнято заяву до розгляду (том 1, а.с.103). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 750/3295/24 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, треті особи - [PERSON] , державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук Іван Юрійович, державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананко Костянтин Вікторович, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради (том 2, а.с.43) Ухвалою Деснянського районного суду від 03 червня 2025 року провадження у справі поновлено. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 № 6 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2025 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву, а після прийняття судом до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, додатково уточнила свій відзив, в якому просила відмовити АТ «Сенс Банк» в задоволенні позовних вимог повністю, зазначивши, що вимоги позивача безпідставні, не відповідають приписам законодавства, належними доказами не підтверджені, а відтак є неправомірними. Зокрема, відповідач зазначила, що спірна квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не за кредитні кошти, а за власні кошти [PERSON] і передавалася в іпотеку виключно з метою забезпечення виконання її бувшим чоловіком [PERSON] умов кредитного договору, який укладений ним з банком. Тому АТ «Сенкс Банк» не має права вимагати позбавлення прав на користування житлом відповідача з її дітьми без надання іншого житла, як це передбачено ст.109 ЖК України. Також відповідач зазначила, що ні вона, ні її діти не мають іншого житла, а тому виселення її з дітьми суперечить вимогам Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Крім того, у відзиві відповідач зазначає, що на час розгляду даної справи право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] і позивач не має правовстановлюючого документа на підтвердження його права власності на предмет іпотеки. Стосовно права на користування житлом та реєстрації місця проживання відповідача та її дітей, [PERSON] у відзиві зазначила, що відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, а також відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків, а отже діти постійно проживали в цій квартирі, а тому правомірно власником було зареєстроване їх місце проживання. Також відповідач посилається на ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. На підставі цих норм права, відповідач вважає безпідставними доводи позивача про те, що вона разом зі своїми дітьми не мали права користуватися житлом та зареєструватися в ньому. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлялися завчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] , яка є законним представником малолітньої [PERSON] 24.09.2025 засобами поштового зв`язку надіслала суду клопотання про зупинення розгляду справи до розгляду Верховним Судом касаційної скарги на судові рішення у справі №750/3295/24 (за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно); набрання законної сили судовим рішенням у справі №620/3464/24, яка перебуває у провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду (за позовом АТ «Сенс Банк» до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання неправомірною відмови зареєструвати за позивачем право власності в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] ); набрання законної сили рішенням у справі №750/12222/25, яка знаходиться в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова з 04.09.2025 (за позовом [PERSON] до АТ «Сенс Банк» про визнання іпотеки припиненою, третя особа - [PERSON] ) Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №750/3880/19, оскільки у справі №750/3295/24 ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, інші справи №620/3464/24 та 750/12222/25 не пов`язані з предметом доказування у даній справі. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи набув повноліття, викликався в судове засідання за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив, заяв і клопотань не подав. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування та просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей (том 2, а.с.59) Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. З позовної заяви та доданих до неї доказів убачається, що 25.04.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] уклали договір кредиту № 985/08-040. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором, 25.04.2008 року між Кредитором - Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Іпотекодавцем - [PERSON] укладено Іпотечний договір б/н, надалі за текстом - Іпотечний договір, відповідно до якого остання передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, житловою площею 16,3 м2, загальною площею 28,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 5-12). Пунктом 4.5 іпотечного договору від 25.04.2008 передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: на підставі рішення суду (п/п 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (п/п 4.5.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п/п 4.5.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п/п 4.5.4); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п/п 4.5.5). Деснянським районним судом м. Чернігова при розгляді справи №750/2254/19 (провадження №2/750/66/22) встановлено, що Банк звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.02.2019 право власності на квартиру [ADDRESS] , яка була передана позивачкою в іпотеку, зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою для внесення відповідного запису до реєстру стало рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. від 08.02.2019 за №45423963 У лютому 2019 року [PERSON] зверталася з позовом до державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчука І.Ю., Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про: - визнання неправомірними дій державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та внесення запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - скасування рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 у справі №750/2254/19 (провадження №2/750/66/22), позов [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк» на користь позивачки 384,20 грн у відшкодування судових витрат. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») на зазначене рішення суду залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 - залишено без змін. Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось з касаційною скаргою, яка за наслідками перегляду вказаних судових рішень, задоволена частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 та постанова Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про скасування рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та судових витрат скасовано. Справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді даної справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 яке змінено в мотивувальній частині постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.09.2022, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні її позову, суд прийшов до висновку, що з урахуванням встановлених обставин справи, а саме наявності невиконаного [PERSON] основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачкою не оспорюються, колегія суддів вказала, що права позивачки не порушені, оскільки, державна реєстрація права власності за банком була проведена з метою забезпечення прав іпотекодержателя. Заявлені позивачкою вимоги про визнання неправомірними дій державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесення запису про проведену державну реєстрацію права власності; скасування цього рішення та запису про проведену державну реєстрацію права власності та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] не впливають і не можуть вплинути на права позивачки щодо права на предмет іпотеки та взагалі не є належним способом захисту порушеного права. Обрання позивачкою неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові, що обумовлює відсутність необхідності надавати оцінку іншим доводам позовної заяви та апеляційної скарги. Також, у квітні 2021 року [PERSON] звернулася з позовом до АТ «Альфа Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 червня 2021 року позовну заяву у справі №750/4277/21 задоволено: витребувано з незаконного володіння АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього рішення право власності на квартиру 04.08.2021 знов було зареєстровано за [PERSON] (том 2, а.с.16) 19 серпня 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2021 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.11.2022, заяву АТ «Альфа-Банк» про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2021 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі № 750/4277/21 за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Представник АТ «Сенс Банк» 01.11.2023 надіслав до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради заяву, в якій просив зареєструвати за Банком право власності на квартиру [ADDRESS] , посилаючись на скасування судових рішень, які стали підставою для припинення за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», права власності на спірну квартиру (том 2, а.с.11-12) Проте, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради відмовило позивачу у реєстрації за АТ «Сенс Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , посилаючись на те, що документи, які були подані разом із заявою (завірені судом копії рішення) від 01 листопада 2023 року не дають змоги встановити набуття права власності за АТ «Сенс Банк» (том 2, а.с.13-15) У березні 2024 року Акціонерне товариство "Сенс Банк" звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправною відмови відповідача зареєструвати за Банком право власності в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] згідно рішення суду та зобов`язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна на вказану квартиру згідно рішення суду. Справа за №620/3464/24 перебуває на розгляді в Чернігівському окружному адміністративному суді, судове рішення у справі на даний час ще не ухвалено. (том 2, а.с.84-85) Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 155512710 від 08 лютого 2019 року, з 05.02.2019 року АТ «Укрсоцбанк» є власником: однокімнатної квартири, житловою площею 16,3 м2, загальною площею 28,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 15). Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2024, право власності на однокімнатну квартиру, житловою площею 16,3 м2, загальною площею 28,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 04.08.2021 в цілому за [PERSON] . Державну реєстрацію проведено державним реєстратором Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області Шевченко Оксаною Володимирівною (том 2, а.с.16-21). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17 січня 2024 року № 344, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані з 10 лютого 2009 року [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] , а з 30 вересня 2021 року в цьому житловому приміщенні зареєстрована дочка відповідачки - [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 200). Відповідачем долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу від 04 квітня 2008 року, згідно якого [PERSON] придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 221-222). Вказаним доказом відповідач доводить, що спірна квартира придбана не за кредитні кошти, а вона була передана в іпотеку Банку для забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору її колишнього чоловіка. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 05.09.2014 [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (том 1 а.с. 223). Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 13 травня 2008 року у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства», від 02 грудня 2010 року «Кривіцька та Кривіцький проти України»). У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності - дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), а й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Отже, цією нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі мають у власності чи в користуванні інше житло. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2024, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності лише на спірну квартиру [ADDRESS] . (том 2, а.с.16-21). У відповідача [PERSON] , [INFO] , який набув повноліття під час розгляду справи, в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про наявність у нього нерухомого майна. У спірній квартирі [ADDRESS] відповідач зареєструвала своє місце проживання та місце проживання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ще [INFO] , тобто після досягнення ним дворічного віку. Представник позивача у своєму позові зазначає, що [PERSON] , який був неповнолітнім на час подання даного позову, має інше місце для проживання, адже його батько - [PERSON] має місце проживання у Ріпкинському районі Чернігівської області в с.Замглай, і ці обставини встановлені постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.09.2022 у справі №750/2254/19. Проте, вказане твердження представника позивача, не відповідає дійсності, адже таких обставин у судових рішеннях у справі №750/2254/19 не встановлено. [PERSON] дійсно не повідомляла банк про те, що 10.02.2009 та 30.09.2021 вона зареєстрував місце проживання своїх дітей у спірній кватирі, однак відповідач у відзиві на позов стверджує, що зареєструвала своїх малолітніх дітей у житлі, в якому вона разом з ними проживала весь час, адже іншого житла ні у неї, ні у її дітей немає. При цьому, відповідач [PERSON] посилається на ч.1 та ч.4 статті 29 ЦК України, відповідно до яких визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Свою малолітню дочку [PERSON] , [INFO] відповідач [PERSON] зареєструвала у спірному житлі 30.09.2021, тобто після того, коли її право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.06.2021 у справі №750/4277/21 (провадження №2/750/1341/21), яке набрало законної сили, проте в подальшому було скасовано, і рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] набрало законної сили 24.11.2022 після перегляду вказаної справи Чернігівським апеляційним судом. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2024 року у справі № 750/3295/24 (провадження № 2/750/1012/24) встановлено, що 20 січня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таким чином, посилання представника позивача на те, що відповідач [PERSON] міг проживати у житловому приміщенні в с. Замглай Ріпкинського району Чернігівської області, в якому ніби-то має місце проживання колишній чоловік [PERSON] та батько [PERSON] , суд, з огляду на розірвання шлюбу між колишнім подружжям, вважає безпідставними. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18 (провадження № 61-16820сво19) зазначено, що в разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, неможливо виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Позивачем у цій справі не доведено та не надано належних доказів про наявність у власності чи користуванні відповідачів іншого житла та не спростовано доводи [PERSON] , що відповідачі використовують спірне житло, яке є іпотечним майном, як єдине місце постійного проживання. Саме позивач повинен довести наявність умов, за яких закон передбачає можливість виселення осіб із іпотечного майна, зазначивши житло, в яке відповідач може бути переселений (постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 344/5278/13). Проте, звернувшись до суду із цим позовом, банк не довів належними та допустимими доказами існування у відповідачів іншого житлового нерухомого майна, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12,81 ЦПК України. Подібні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2024 у справі № 641/6111/23 (провадження № 61-9612св24), від 26 червня 2025 року у справі № 718/3387/23 провадження № 61-13682св24. Позивач у своєму позові як на підставу для виселення відповідачів посилається також на ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Також, представник позивача посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.03.2023 у справі №361/4481/19, де суд прийшов до висновку, що вселення дочки іпотекодавця у спірний житловий будинок відбулося всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі №898-ІV. Реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки доньки іпотекодавця у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу, а тому наявні обґрунтовані підстави для задоволення позову про виселення дочки іпотекодавця із житлового будинку та скасування реєстрації її місця проживання. Верховним Судом при викладенні у постанові від 22.03.2023 фактичних обставинах у справі №361/4481/19 зазначено, що 18 липня 2018 року в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Горкавою О. В. прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «АНСУ» права власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,25 га. Набувши право власності на предмет іпотеки, товариство дізналось про те, що у вказаному будинку після укладення договору іпотеки, а саме з 28 лютого 2015 року, зареєстрована і проживає дочка іпотекодавця, а з 26 вересня 2015 року також був зареєстрований малолітній син відповідачки, який знятий з обліку з 20 листопада 2018 року до нового місця проживання. ТОВ «АНСУ» у відзиві на касаційну скаргу у справі №361/4481/19 посилалося на те, що у спірному житловому будинку дочка іпотекодавця зареєстрована на порушення умов договору іпотеки (пункту 20.12), а саме після його укладення, без письмової згоди на це іпотекодержателя. Крім того, вона не втратила право на проживання за попереднім місцем реєстрації (місцем реєстрації її матері), де вона була зареєстрована та проживала на дату укладення договору іпотеки. А тому вважало, що виселення відповідачки є пропорційним заходом захисту інтересів сторін у спорі. Проте, у даній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] , яка є законним представником малолітньої [PERSON] , [PERSON] , про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку, зовсім інші фактичні обставини. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Таким чином, іпотекодавець [PERSON] згідно вимог Закону та п.2.2.2 Іпотечного договору, мала право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його функціонального призначення, а її малолітні діти, як члени сім`ї власника житла, теж мали право проживати разом зі своєю матір`ю. Позивачем не спростовані доводи відповідача [PERSON] про те, що єдиним місцем її проживання та місцем проживання її дітей є саме спірна квартира. Оскільки за обставин цієї справи банк не довів і не надав належних і допустимих доказів того, що предмет іпотеки придбаний за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою, а виселення відповідача з її дітьми, а саме сином, який проживав з матір`ю і по досягненню двох років був зареєстрований в цьому житлі та дочки відповідачки, яка проживає з матір`ю в спірній квартирі з народження, як це передбачено ч.4 статті 29 ЦК України, можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла, проте банк у позові не зазначив іншого житлового приміщення, яке надавалося б відповідачам для проживання, та не надав належних доказів наявності в них у власності (постійному користуванні) іншого житлового нерухомого майна, в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed