Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: Оболонська районна в місці Києві державна адміністрація, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира [ADDRESS] , на підставі ордеру на жиле приміщення № Г 314884 від 12.01.1978, була надана у користування [PERSON] на сім`ю із п`яти осіб, в тому числі і на [PERSON] . Згідно із копії довідки № 377 від 23.06.2015 виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району в місті Києві позивач був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду місті Києва від 28.11.2017 скасоване заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.09.2015 у справі № 756/8680/15-ц про визнання в тому числі [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Рішенням Оболонського районного суду місті Києва від 24.09.2020 у справі № 756/8140/18 за позовом [PERSON] було визнано недійсними приватизацію спірної квартири та свідоцтво про право власності квартири за [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27.04.2023 та постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2023 у справі № 756/11952/21 за позовом [PERSON] були визнані недійсними договір купівлі-продажу спірної квартири від 26.07.2017 та договір купівлі-продажу спірної квартири від 14.09.2017, виселено [PERSON] та [PERSON] , що було перешкодою в користуванні позивачем спірним майном. Позивач вважає, що відповідачем порушенні його законні права на користування спірним майном, просить суд скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] та припинити його дію, як наслідок визнання правочинів недійсними. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 11.02.2025 представником відповідача адвокатом Вакуленко В.В. було подано відзив на позов, у якому він заперечує проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. 19.02.2025 до суду позивачем подано відповідь на відзив на позов. 06.03.2025 до суду представником третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Чіпко В.В. подано письмові пояснення по справі. 07.03.2025 до суду представником третьої особи Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Грибковим М.В. подано письмові пояснення по справі. 19.05.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Вакуленко В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2025 витребувано у Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи щодо нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1298378580000. Витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рисс Марини Олександрівни належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи щодо нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1298378580000. 06.06.2025 на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли витребувані матеріали. 08.07.2025 на адресу суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рисс Марини Олександрівни надійшла відповідь щодо виконання вимог ухвали суду. Протокольною ухвалою суду від 06.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялася, при цьому, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та промова у судових дебатах. 09.11.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (ст. 2 ЦПК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає її розгляду. Крім того, до поданого клопотання не долучено відповідні підтверджуючі документи. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач та його представник були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить клопотання представника відповідача про його відкладення, беручи до уваги те, що представником відповідача був поданий до суду відзив на позов, у якому були висловлені доводи в обгрунтування своїх заперечень проти позову, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів з урахуванням позицій сторін, викладених у заявах по суті. Представник третьої особи Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся, при цьому, до суду подана заява про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі ордеру на жиле приміщення №318554 серія Г [PERSON] отримав жиле приміщення, яке складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю із п`яти осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з довідкою № 421 від 10.04.2014 виданою КП «Житлосервіс «Оболонь» ЖЕК № 507 К, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] з 09.03.2010. Відповідно до копії паспорта [PERSON] 18 січня 1983 року він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 12 жовтня 2004 року [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку, а 09 березня 2020 року був знову зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2008 року позов [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про вселення, визнання приватизації незаконною, визнання свідоцтва про право власності незаконним відмовлено. Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.04.2009 позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про вселення, визнання приватизації незаконною, визнання свідоцтва про право власності незаконним залишено без задоволення. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2009 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2008 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21.04.2009 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , які діяли в інтересах неповнолітньої [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг Оболонського району м. Києва» про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовлено. Вказаним рішенням Апеляційного суду м. Києва позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено, вселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , визнано недійсними свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 12.11.2004 року та розпорядження №2772 органу приватизації Оболонського району м. Києва від 12.11.2004. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням , а саме: квартирою [ADDRESS] (Справа № 756/8680/15-ц). Відповідно до свідоцтва про право власності від 19 травня 2017 року, виданого Органом приватизації державного житлового фонду- Управління житлово- комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, квартира, яка знаходить за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] та члену її сім`ї: [PERSON] (в рівних частках). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. (Справа № 756/8680/15-ц). Постановою Верховного Суду від 19.09.2018 рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2017 року у справі № 756/8680/15-ц - залишено без змін. 26 липня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу квартири відповідно до умов якого, продавці передають у власність покупцю, а покупець приймає у власність квартиру номер [ADDRESS] , і сплачує за неї ціну, визначену цим договором. У подальшому, 14 вересня 2017 року [PERSON] за договором купівлі- продажу продала спірну квартиру [PERSON] . Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Рисс Мариною Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за № 1952. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року по справі № 756/8140/18 позовні вимоги [PERSON] [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Управління житлово - комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом визнання приватизації житла та свідоцтва про право власності недійсним - задоволено частково. Визнано недійсними приватизацію та Свідоцтво про право власності від 19.05.2017 року Серії [NUMBER] , видане на підставі розпорядження від 19.05.2017 року №1992 Органом приватизації державного житлового фонду - управлінням житлово - комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року по справі № 756/8140/18 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі № 756/8140/18 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін. Рішенням Оболонського районного суду місті Києва від 27.04.2023 по справі № 756/11952/21, позовні вимоги [PERSON] , задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 26 липня 2017 року, за яким продавці [PERSON] і [PERSON] продали покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною, та зареєстровано у реєстрі за №3955. Визнано судом недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2017 року, за яким продавець [PERSON] продала покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс Мариною Олександрівною, та зареєстровано в реєстрі за №1952. Виселено [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Виселено [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2023 по справі № 756/11952/21, апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] адвоката Вакуленка Віталія Вікторовича задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В інший частині рішення залишено без змін. У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі-Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, також подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20. Перевіривши відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено, що вищезазначені факти встановлені рішеннями судів у зазначених справах. З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що право [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] було поновлено, у зв`язку із тим, що квартира була повернута у власність територіальної громади, а рішення Оболонського районного суду м. Києва про визнання таким, що втратив право користування квартирою, було скасоване. Звернувшись до суду з позовом у цій справі позивач вказував на створені йому перешкоди у користуванні нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] , а скасування державної реєстрації права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] та припинення його дії, як наслідок визнання правочинів недійсними, призведе до відновлення становища, яке існувало до порушення його права. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18). Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Як зазначалося вище, рішенням Оболонського районного суду місті Києва від 27.04.2023 по справі № 756/11952/21, позовні вимоги [PERSON] , задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 26 липня 2017 року, за яким продавці [PERSON] і [PERSON] продали покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною, та зареєстровано у реєстрі за №3955. Визнано судом недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2017 року, за яким продавець [PERSON] продала покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс Мариною Олександрівною, та зареєстровано в реєстрі за №1952. Виселено [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Виселено [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2023 по справі № 756/11952/21, апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] адвоката Вакуленка Віталія Вікторовича задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В інший частині рішення залишено без змін. Відтак, державна реєстрація права власності [PERSON] на спірну квартиру здійснена на підставі договору купівлі-продажу, який визнано недійсним рішенням суду, яке набрало законної сили. Як убачається із надісланих на виконання вимог ухвали суду Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) матеріалів реєстраційної справи щодо нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1298378580000, заяву про припинення права власності [PERSON] було подано 12.08.2024 [PERSON] , разом із постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2023 у справі № 756/11952/21, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.04.2023 у справі № 756/11952/21. Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав №405259899 від 25.11.2024 право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , припинено 12.08.2024. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 415395151 від 27.02.2025 право власності на квартиру [ADDRESS] , ні за ким не зареєстровано. Відомості, що станом на день звернення до суду право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] , відсутні. З огляду на вищевикладене, станом на день звернення до суду право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , було припинено. За вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Виходячи з вищевикладеного, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження обставин, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначений процесуальний обов`язок кореспондується і з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. З огляду на вищевикладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позов недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed