Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представник позивача АТ «ПУМБ» Киричук Г.М. через систему «Електронний суд» звернулася 30.04.2025 до суду з указаною позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 43644,60 грн, а також судові витрати в справі. В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 30.10.2018 укладено кредитний договір № 2001158990801,\~на підставі\~якого відповідачу\~видано картку\~з кредитним\~лімітом в\~сумі 10000,00\~грн,\~який пізніше\~збільшено до\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 27297,36\~грн.\~Через невиконання\~відповідачем своїх\~кредитних зобов`язань,\~станом на\~04.02.2025\~утворилася заборгованість\~у загальному\~розмірі 43644,60\~грн,\~яка включає:\~заборгованість за\~кредитому\~розмірі 27297,36 грн, заборгованість за процентами в розмірі 16347,24 грн. На даний час [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «ПУМБ». Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2025 прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача Булгаковою Д.А. 18.06.2025 через систему «Електронний суд» подано заяву про застосування строку позовної давності. Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористались. У тексті позову представник позивача зазначив про розгляд справи за відсутності представника банку. Представником відповідача 18.06.2025 подано заяву про розгляд справи без її та відповідача участі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін із урахуванням поданих заяв, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, 30.10.2018 між [PERSON] та АТ «ПУМБ», шляхом підписання заяви № 2001158990801\~на приєднання\~до договору\~комплексного банківського\~обслуговування фізичних\~осіб,укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 10000,00грн. Встановлена реальна річна процентна ставка 47,88%, орієнтовна загальна вартість кредиту 12577,58 грн, строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін (а.с.7). У паспорті споживчого кредиту, який містить підпис відповідача, визначені сума кредиту, розмір відсоткової ставки, строк дії договору та порядок погашення заборгованості (а.с.7 зворот). Відповідачуза кредитним договором № 2001158990801 встановлено кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн, при цьому, як слідує з довідки про збільшення кредитного ліміту, розмір кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: збільшено до 15000,00 грн 03.04.2019, збільшено до 20000,00 грн 13.08.2019, збільшено до 25000,00 грн 11.12.2019, збільшено до 27297,36 грн 14.08.2020 (а.с.18). Активно користуватись кредитними коштами відповідач почала з 30.10.2018, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 31.01.2022 у розмірі 844,24 грн на погашення суми кредиту та 1115,76 грн на погашення відсотків за користування кредиту, що слідує з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, розрахунку заборгованості (а.с.18 зворот 20 зворот, 21-25). Згідно з наданим АТ «ПУМБ» розрахунком заборгованості, станом на 04.02.2025 відповідач має заборгованість за кредитним договором від 30.10.2018 № 2001158990801 у загальному розмірі 43644,60\~грн,\~яка включає:\~заборгованість за\~кредитому\~розмірі \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~27297,36 грн,\~заборгованість за\~процентами в\~розмірі 16347,24\~грн(а.с.18 зворот 20 зворот). Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Як визначено ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання нести передбачену договором та/або законом відповідальність. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як видно з матеріалів справи, сторони уклали кредитні договори, зі свого боку позивач свої зобов`язання, передбачені цими договорами, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач покладені на неї зобов`язання не виконала і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредитів не вносила, у результаті чого, станом на 04.02.2025, утворилася заборгованість у загальному розмірі 43644,60 грн, яка не погашена дотепер. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором № 2001158990801 вчинено 30.01.2022, відповідно строк позовної давності сплив 30.01.2025. За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього кодексу. Представник позивача, в обґрунтування дотримання строків позовної давності зазначає, що строки, визначенні ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжено на строк дії карантину на території України, а після його завершення, продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Оскільки кредитний договір укладено 30.10.2018, відповідач здійснював платежі до 31.01.2022, строки позовної давності банком дотримано. Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові в справі №\~679/1136/21 від 07.09.2022: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)... Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.» Окрім цього, до об`єктивних причин звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри норму ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 02.03.2022 РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29.09.2022 у справі №\~500/1912/22\~дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Окрім того,\~згідно з\~розділу «Прикінцеві\~положення»,\~ЦК України\~доповнено пунктом\~19, виключеного на підставі Закону\~№ 4434-IX від 14.05.2025, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір укладено 30.10.2018,\~останній платіж\~відповідачем здійснено\~31.01.2022,\~позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~30.04.2025,\~отже,враховуючи практику застосування норм права Верховним Судом, суд вважає, що звертаючись до суду з даним позовом 30.04.2025 АТ «ПУМБ» строк позовної давності не пропущено. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12, 13 ЦПК України), оскільки відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів на умовах, передбачених договором від 30.10.2018 № 2001158990801, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2422,40 грн, у рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved