Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №\~AG4419706 (номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця №\~L1056773), укладеним 12.10.2018 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро». 01.07.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 01072019, за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище договором. 25.07.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс». Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, у нього перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 30079,41\~грн., з яких: 8750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1559,00 грн. заборгованості за процентами, 4375,00 грн. заборгованості за штрафами, 4375,00 грн. заборгованості за комісією, 9306,67 грн. інфляційних втрат та 1713,74 грн. трьох відсотків річних, які позивач просив стягнути з відповідача разом із сумою судового збору та витрат на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив про задоволення позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленим про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом надання відзиву не скористався. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, на підставі ухвали суду, справу розглянуто в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, та позивач проти такого вирішення справи заперечень не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 12.10.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №\~L1056773, який 15.10.2018 року було змінено, за умовами яких відповідач отримав кредит на загальну суму 8750,00 грн. (12.10.2018 року 1000,00 грн. та 15.10.2018 року 7750,00\~грн.), з відсотковою ставкою 0,67% в день (241,07% на рік), до 09.02.2019 року, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день 116,25 грн., штраф за порушення термінів оплати становить 50%. Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 Загальних умов договору кредитної лінії, якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня терміну оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється як відсоток, зазначений у спеціальних умовах кредиту, що застосовується до простроченої суми наданого кредиту для короткострокового кредиту, або суми відповідного договірного платежу, виходячи з графіку платежів для довгострокового кредиту, після закінчення терміну оплати, на вимогу кредитодавця та у відповідності з такою вимогою: в повній сумі штрафу разовим платежем або частинами у встановлені вимогою дати. В будь-якому випадку, розрахунок штрафу не повинен перевищувати максимального розміру штрафу, передбаченого Законодавством. Комісії та затрати сплачуються винятково за вибором та за бажанням позичальника за одержання додаткових послуг, які не вимагаються кредитодавцем і вважаються обов`язковими після укладення договору. Комісія за організацію продовження сплачується у разі запиту позичальником додаткової послуги періоду продовження дати оплати або дати повного погашення. Комісія за організацію продовження обчислюється як відповідний відсоток від несплаченої суми кредиту, залежно від тривалості періоду продовження, який для зручності позичальника представлений як сума в гривнях у спеціальних умовах кредиту, і підлягає оплаті під час обробки запиту про продовження. Оплата позичальником комісії за організацію продовження становить підтвердження ним / нею (є відповідним доказом) продовження дати оплати або дати повного погашення, і жодні інші формальності не є потрібними. Інформативно кредитодавець може відправити позичальнику додаткову угоду до спеціальних умов кредиту, в якій міститиметься продовжена дата оплати або дата повного погашення, на виконання запиту позичальника. Комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень сплачується позичальником кредитодавцю за надання останнім додаткових послуг, а саме: за щоденну підготовку та направлення документів/повідомлень стосовно простроченої суми договірних платежів. Комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень сплачується щоденно в гривнях в сумах, як визначено у спеціальних умовах кредиту, починаючи з другого дня після закінчення терміну оплати та закінчуючи днем, коли всі прострочені суми договірних платежів було сплачено кредитодавцю. Вказаний договір, разом із паспортом споживчого кредиту було підписано відповідачем з використанням електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором, за період з 12.10.2018 року по 01.07.2019 року, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 19 059,00 грн., з яких: 8750,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1559,00 грн. заборгованість за процентами; 4375,00 грн. заборгованість за штрафами та 4375,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості, відповідачу на суму заборгованості за період з 13.02.2022 року по 11.02.2025 року було нараховано інфляційні збитки в сумі 9306,67 грн. та три відсотки річних в сумі 1713,74 грн. 01.07.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 01072019, за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище договором. Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 року до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № L1056773. 25.07.2024 року рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінено назву товариства на товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс». Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № L1056773 від 12.10.2018 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позов підлягає задоволенню частково, в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках, штрафних санкціях та комісії, оскільки доказів сплати заборгованості або спростування долученого позивачем розрахунку відповідачем не надано, відсотки, штрафні санкції та комісія нараховані у визначені в договорі спосіб та строки і за встановленою відсотковою ставкою, з врахуванням пролонгації кредитного договору. Щодо стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних. Позивачем, у позовній заяві наведено розрахунок інфляційних збитків та трьох відсотків річних, у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якого за період з 13.02.2022 року по 11.02.2025 року заборгованість відповідача за інфляційними збитками складає 9306,67 грн., а за трьома відсотками річних 1713,74 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За такого, суд не може погодитися із наведеним розрахунками позивача і вважає, що до стягнення підлягають 304,94 грн. інфляційних втрат та 17,23 грн. трьох відсотків річних, за період з 13.02.2022 року по 23.02.2022 року. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial