Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

26 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на свою користь аліментів на утримання синів: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошові сумі в розмірі 19 000 грн. щомісячно, але не менше мінімально рекомендованого розміру аліментів, що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу мають двох синів, які проживають з нею. Шлюб між подружжям рішенням суду розірвано. Відповідач добровільно допомогу на утримання дітей не надає, сторони не можуть самостійно домовитись про розмір аліментів, а молодша дитина є дитиною з інвалідністю з дитинства (розумова відсталість легкого ступеня, поєднана з вираженим порушенням мови). [PERSON] потребує навчання за індивідуальним планом розвитку. Позивачка самостійно несе усі витрати по утриманню дітей, відповідач же не маючи інших утриманців та маючи постійний дохід, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою від 29 вересня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 8 жовтня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що добровільно сплачує аліменти. Зазначає, що перераховує дрібні кошти безпосередньо дитині на картку. Вважає, що доцільним було б стягнення з нього на утримання дітей 1/3 з усіх його видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, так як стягнення аліментів в розмірі, в якому просить позивач буде надмірним тягарем, так як означатиме відрахування 62% заробітку. Позивач в судовому засіданні та її представник, кожна окремо, підтримали позовні вимоги та позивач вказала, що відповідач також здає в оренду квартиру, від якої отримує дохід близько 10 000 грн., тож просила стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі. Відповідач та його представник, кожен окремо, в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві. Крім того, відповідач вказав, що договір оренди квартири розірвано з ініціативи наймачів, гроші повернуто, тож жодних доходів з оренди квартири він не має. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що11 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано. [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] . Відповідно до акту про фактичне проживання від 13 вересня 2025 року діти проживають з мамою за адресою: [ADDRESS] , що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. Як слідує з довідки про доходи №149 від 1 жовтня 2025 року [PERSON] займає посаду оперуповноваженого в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області та щомісячно отримує в середньому 36-38000 грн. заробітної плати. Крім того, як слідує з договору найму житлового приміщення від 10 серпня 2025 року [PERSON] здає також в найм належну йому та [PERSON] на праві власності квартиру за 10 500 грн. щомісячно. Належних та допустимих доказів в підтвердження розірвання договору та повернення коштів суду не надано. Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей 183,184 СК Українисуд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, має постійний дохід, доказів, які спростовують це суду не надано. Частиною 1ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на ту обставину, що відповідач має та може утримувати дітей маючи постійний дохід, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 17 000 грн., що фактично становить трішки менше частки від доходів позивача, що суд вважає достатнім для забезпечення дітей за обставин зазначених позивачем. Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності, справедливості та достатності з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема хвороби молодшої дитини, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей/дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, а тому посилання відповідача на надмірний фінансовий тягар у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі не заслуговують на увагу. Стягнення аліментів жодним чином не порушує права жодної із сторін, адже аліменти мають використовуватись саме на утримання дітей. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 968 грн. 96 коп.

Outcome: partial