Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 23 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послу. Того ж дня, підписанням оферти на укладення угоди про надання кредиту № 5012208818 відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування урахуванням побажань споживача. Таким чином, 23 грудня 2019 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 38000 грн.; процентна ставка - 21,99 річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців; спосіб видачі кредиту - переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк» дата повернення кредиту - 23 грудня 2023 року. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов, що підтверджується меморіальним ордером № 1914764 від 23 грудня 2019 року. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення пор зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Загальна заборгованість згідно з угодою № 501220818 від 23 грудня 2019 року становить 53376,29 грн., з яких: 18633,59 грн. - за кредитом; 9206,70 - за відсотками; 25536 грн. - по комісії. Посилаючись на вказані обставини, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 53376,29 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4790 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, одночасно з цим, направив на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, розглядати справу за відсутності представника позивача та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляв, будь-яких заяв чи то клопотань не направляв. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказував, будь-яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляв, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно в силу положень ч. 9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи свого представника не направив, причин його неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Зокрема, суд установив, що 23 грудня 2019 року між [PERSON] підписано анкету-заяву на акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Підписанням цього акцепту Зіменко Л.В. підтвердив зокрема, що: в день підписання цього акцепту отримав примірник договору та всіх додатків до нього; ознайомлений з положеннями законодавства України, що регулюють порядок відкриття, використання і закриття рахунків, a також надання та користування іншими послугами банку згідно із договором, в тому числі, ознайомлений зі змістом інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній за іноземних валютах. Крім того, 23 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501220818, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якою запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між мною та банком. Відповідач просив надати йому кредит «Кредит готівкою» в сумі 38000 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 21,99% річних, строком на 48 місяців. Під час користування кредитом запропонував банку надати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування, за надання яких запропонував встановити комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,40% від суми кредиту, зазначеній і цій оферті без ПДВ. Згідно п. 3 оферти, зазначено, що кредит надається позичальнику для власних потреб в розмірі 25734, 05 грн. та для повернення заборгованості за кредитним договором № 201179002 від 28 серпня 2019 року в розмірі 12265,95 грн. Вказана оферта підписана [PERSON] власноруч. Додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 501220818 від 23 грудня 2019 року, який підписано відповідачем власноруч, містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, в тому числі дату платежу, суму платежу, з зазначенням його складових, розмір реальної річної процентної ставки, яка становить 79,88% та відомості про загальну вартість кредиту, яка становить 101233,04 грн. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту також підписано відповідачем власноруч. Як вбачається з меморіального ордеру № 1914764 від 23 грудня 2019 року АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання в частині надання кредитних коштів виконало в повному обсязі, перерахувавши [PERSON] на підставі кредитного договору № 501220818 від 23 грудня 2019 року 38000 грн. Згідно статуту АТ «Сенс Банк» (нова редакція), затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-БАНК» від 12 серпня 2022 року, судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк». Проте, як слідує із матеріалів справи, відповідач умов укладеного кредитного договору належним чином не виконав, зокрема починаючи з лютого 2022 року перестав здійснювати погашення існуючої заборгованості, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 14 березня 2025 року має заборгованість в розмірі 53376, 29 грн. із яких: 18633,59 грн. - заборгованість за кредитом, 9206,70 грн. - заборгованість за відсотками, 25536 грн. - заборгованість за комісією. Тож, вирішуючи справу по суті, суд ураховував наступне. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, між сторонами існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Згідно зі статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, як встановлено у цій справі та підтверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості за кредитом, відповідач належним чином не виконав умови укладеного кредитного договору та лише частково сплатив суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами та комісію за обслуговування кредиту. В свою чергу, судом встановлено, що позивачем у цій справі, після спливу погодженого строку кредитування, здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту, що за своєю природою не є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, в зв`язку з чим такі не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За такого, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання ним умов укладеного кредитного договору та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення на його користь установленої судом заборгованості нарахованої в межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, цей позов підлягає частковому задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2081,33 грн. судового збору, що становить 85,92 відсотків задоволених вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Крім того, відповідно до висновків, яких дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Позивачем в обґрунтування заявленої позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано лише копію договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладеного між АТ «Сенс-Банк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс», та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Гірчак А.М. Однак, будь-яких інших доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, сплату вартості таких послуг, або доказів, що вартість таких послуг тільки має бути сплачено суду не надано. В свою чергу, відповідно до Постанови ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. З огляду на те, що позовна заява в частині стягнення витрат на правничу допомогу не забезпечена належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт надання правничої допомоги у вказаній справі, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З цих підстав,

Outcome: partial