Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У суд звернулася [PERSON] із позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про: 1) визнання в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на [ADDRESS] (далі - будинок [ADDRESS] ); 2) визнання за позивачем права на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельних ділянок площею 0,40 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в с. Городині Луцького району Волинської області і на підставі рішення сесії Городинівської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 22 грудня 1995 року № 5/1 передані у власність [PERSON] . Позов обґрунтовується тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS] і земельні ділянки, площею 0,25 га та 0,40 га. Вказані земельні ділянки були передані йому у власність рішенням сесії Городинівської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 22 грудня 1995 року № 5/1, однак за життя державний акт на право власності на ці земельні ділянки він не отримав. Мати позивача успадкувала будинок [ADDRESS] за заповітом та 1/2 частку вказаних земельних ділянок за законом, а іншу 1/2 частку земельних ділянок - позивач за законом. [PERSON] за життя не оформила своїх спадкових прав. Після її смерті [INFO] відкрилася спадщина на житловий будинок та 1/2 частку земельних ділянок площею 0,25 га та 0,40 га. Позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на це майно, їй відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги та давав пояснення, які є близькими до обґрунтувань позову. Представник відповідача Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документа), у судове засідання не з`явився. Від селищного голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти заявлених вимог не заперечують. Процесуальні дії у справі 25 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, витребувано копію спадкової справи. 18 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 10 жовтня 2025 року відкладено судове засідання. 30 жовтня 2025 року оголошено перерву. 11 листопада 2025 року оголошено перерву. Фактичні обставини справи, встановлені судом Батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк. спр. 47). Копією витягу від 14 липня 2025 року № 6 з погосподарської книги Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 2 стверджено, що будинок [ADDRESS] (1965 рік побудови), присадибні земельні ділянки площею 0,65 га, які знаходяться на території с. Городині, належали [PERSON] (арк. спр. 18). Відповідно до архівного витягу з рішення сесії Городинівської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 22 грудня 1995 року № 5/1, який сформований Державним архівом Волинської області 24 липня 2025 року, [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га (арк. спр. 25). 4 лютого 1997 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Городині, заповів дружині [PERSON] (арк. спр. 47 на звороті-48). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (арк. спр. 29). Згідно довідкою Торчинської селищної ради від 14 листопада 2025 року № 10, сформованої на підставі запису погосподарської книги № 2, спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживав з дружиною [PERSON] . [PERSON] належали будинок [ADDRESS] з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а також земельна ділянка площею 0,65 га. Спадкоємці [PERSON] - дружина [PERSON] та дочка [PERSON] вступили у фактичне володіння спадковим майном шляхом садіння городу, збирання врожаю, доглядом та ремонтом житлового будинку (арк. спр. 114). Даними спадкової справи № 105/2013 підтверджується, що 23 липня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] і [INFO] їй видано відповідне свідоцтво на частку: права на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 037484; права на майновий пай згідно з майновим сертифікатом серії ВЛ № 0103764; права на вклади. Матеріали спадкової справи не містять відомостей про відмову [PERSON] від спадщини (арк. спр. 43-62). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (арк. спр. 22). Відповідно до копії довідки Городинівської сільської ради від 20 травня 2013 року № 127, сформованої на підставі запису погосподарської книги № 2, [PERSON] до дня смерті проживала одна. Заповіт від її імені не посвідчувався. До складу спадкового майна входять будинок [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,60 га, право на земельну частку (пай), право на майновий пай та грошові заощадження. Спадкоємцем [PERSON] є дочка [PERSON] (арк. спр. 67). Даними спадкової справи № 162/2013 підтверджується, що 12 листопада 2013 року позивач [PERSON] на підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2013 року про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (арк. спр. 63 на звороті, 68-69), просила видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] (арк. спр. 71) і 6 грудня 2013 року їй видано відповідне свідоцтво на: право на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № [NUMBER]; право на майновий пай згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0103762; право на вклад; частку права на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 037484, частку права на майновий пай згідно з майновим сертифікатом серії ВЛ № 0103764; частку права на вклади (арк. спр.79). Згідно з копією технічного паспорта від 25 липня 2025 року та висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного ФОП [PERSON] , до складу домоволодіння [ADDRESS] входить житловий будинок загальною площею 69,1 м2 1965 року побудови (житлова площа 37,3 м2), прибудова, сходи, сарай, вбиральня, колодязь, огорожа і їх вартість станом на 19 серпня 2025 року складає 114700 грн. (арк. спр. 9-17). Позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на будинок [ADDRESS] , 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 1/2 частки земельної ділянки площею 0,40 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, що належали [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та після смерті батька [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 1/2 частки земельної ділянки площею 0,40 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно (копії постанов нотаріуса від 19 серпня 2025 року № 374/02-31, № 373/02-31) (арк. спр. 19, 20). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відкриття спадщини після померлого [PERSON] відбулося у день його смерті - [INFO] , цивільні правовідносини щодо спадкування його майна виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року № 435-IV, тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК в редакції 1963 року). Відповідно до норм пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК регламентується, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК (в редакції 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, із наведеного слідує, що до правовідносин щодо спадкування майна після смерті [PERSON] підлягають застосуванню підлягають норми ЦК, оскільки строк на прийняття спадщини закінчувався 14 квітня 2004 року. Згідно з ст. 524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За правилом ч. 1 ст. 529 ЦК (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі ст. 537 ЦК (в редакції 1963 року) частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Приписами ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК в редакції 1963 року). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220, ст. 1216 ЦК). Згідно зі ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1268,ч. 1 ст. 1269 ЦК). Отже, суду при розгляді справ про визнання прав на спадкове майно (майнові права) належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна (майнового права). Зібрані по справі та безпосередньо досліджені судом докази свідчать про те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] на будинок [ADDRESS] , який, в порядку ст. 534 ЦК (в редакції 1963 року), як спадкоємець за заповітом прийняла його дружина [PERSON] , і на земельні ділянки, які в порядку ст. 529 ЦК (в редакції 1963 року), як спадкоємці за законом першої черги, прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , фактично вступивши в управління майном. Інших спадкоємців [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували на неї, суд не встановив. [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та 1/2 частку земельних ділянок площею 0,25 га та 0,40 га, які [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] , як спадкоємець за законом, в порядку статті 1269 ЦК, прийняла спадщину після [PERSON] шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Щодо позовних вимог про визнання в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] права власності будинок [ADDRESS] суд зазначає таке. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Водночас застосуванню підлягає законодавство, що регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. На підтвердження права власності спадкодавця на домоволодіння [ADDRESS] (1965 року побудови) позивач надала суду витяг з погосподарської книги, яка велася на підставі Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5. Саме записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності, на підставі яких органи БТІ здійснювали державну реєстрацію права власності. Таким чином право власності спадкодавця [PERSON] на будинок [ADDRESS] підтверджене належними доказами та не заперечується відповідачем. Відсутність у спадкодавця свідоцтва про право власності на майно за наявності акта органу влади, що підтверджує право власності, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права власності є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права на завершення приватизації земельних ділянок суд дійшов таких висновків. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України). Чинним земельним законодавством передбачені певні етапи набуття у власність земельної ділянки, а саме: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; виготовлення проекту землеустрою; погодження проекту землеустрою; внесення відомостей до Державного земельного кадастру; затвердження та передача у власність земельної ділянки; внесення відомостей про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підтвердження права [PERSON] на земельні ділянки позивач надала суду витяг з рішення сесії Городинівської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 22 грудня 1995 року № 5/1, відповідно до якого [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,40 га - для ведення особистого підсобного господарства. Отже, оскільки позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом і прийняла після неї спадщину, а [PERSON] у свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] , то вважається, що позивач набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] , в тому числі й майнове право - право на земельну ділянку, оскільки [PERSON] за життя реалізував своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, однак не зареєстрував право власності на підставі рішення від 22 грудня 1995 року № 5/1 у встановленому законом порядку, що позбавляє позивача можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Ці обставини є підставою для захисту порушених прав [PERSON] в судовому порядку. Розподіл судових витрат Згідно із клопотанням [PERSON] судовий збір залишити за позивачем.

Outcome: approved