Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

12.07.2023 року до Октябрського районного суду м.Полтави звернулася із позовною заявою [PERSON] \~до [PERSON] \~про встановлення\~факту спільного\~проживання після\~розірвання шлюбу,\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю подружжя\~та визнання\~частки у\~праві власності\~на майно. 12.07.2023\~року відповідно\~до протоколу\~автоматичного розподілу\~судової справи\~ між\~суддями в\~провадження судді\~Октябрського районного\~суду м.\~Полтави Материнко\~М.О.\~надійшла цивільна\~справа № 554/6209/23 (провадження № 2/554/7218/2023) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 14.07.2023 року відкрито провадження по справі та призначено проведення підготовчого судового засідання на 13 вересня 2023 року о 16 год. 30 хв. Ухвалою від 25.07.2023 заяву представника позивача [PERSON] адвоката Черевичної Ю.О. про забезпечення позову задоволено. 13.06.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від відповідача [PERSON] з додатками. 13.06.2024 року до суду надійшла заява про забезпечення позову. 17.06.2024 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 01.10.2024 року за участю позивача [PERSON] та її адвоката Черевичної Ю.О., адвоката відповідача [PERSON] - Лучко Т.І. в судовому засіданні судом вирішено питання про прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у праві власності на майно та об`єднана з первісною позовною заявою та протокольно поновлено строк на прийняття зустрічної позовної заяви. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 жовтня 2024 року заяву [PERSON] позивача\~по зустрічному\~позову та\~відповідача по\~первісному про\~забезпечення позову\~по цивільній\~справі за\~первісним позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про встановлення\~факту спільного\~проживання після\~розірвання шлюбу,\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю подружжя\~та визнання\~частки у\~праві власності\~на майно задоволено. Постановою Полтавського апеляційного суду ухвалу про забезпечення позову Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2024 року залишено без змін. Вирішуючи питання про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірне майно, суд першої інстанції виходив з необхідності застосування такого заходу забезпечення як арешт спірного майна з огляду на існування між сторонами реального спору з приводу його поділу та вмотивував свій висновок посиланням на положення\~ст. 150 ЦПК України. Позивач по первинному (відповідача по зустрічному) - [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити в повному обсязі та поділити майно по частини. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити в повному обсязі та поділити майно по частини. Відповідач за первинним позовом ( позивача за зустрічним позовом ) [PERSON] позовні вимоги підтримували,прохав задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача за первиннимм позовом ( позивача за зустрічним позовом) позовом) [PERSON] позовні вимоги підтримувала, прохали задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі. Судом встановлено наступне. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] із 01.08.1981 року по 02.05.2013 року, що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 20.11.2019 року та копією рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23.04.2013 року справа № 545/1231/13-ц. За час шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Судом установлено та не заперечується сторонами, що за час шлюбу подружжя набуло у власність наступне майно: Квартира, загальною площею 85,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нжитлова будівля - магазин, загальною площею 146,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира, загальною площею 85,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] лтава. Квартира, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нежитлова будівля - магазин, загальною площею 146,7 кв.м., що знаходиться за адресою: ву [ADDRESS] . Житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 486,5 кв.м, розташований в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~Однокімнатна квартира\~ [ADDRESS] , загальною площею 44,8 кв. [ADDRESS] , загальною площею 40,6 кв.м. Трьох кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м. Двох кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 85,6 кв.м. Нежитлове приміщення (машиномісце) № 9 (ІХ) в житловому будинку за адресою майдан Незалежності 1 «Б» в місті Полтава, загальною площею 0,5 кв. [ADDRESS] Полтава, вул. Грушевського Михайла, \~ \~ \~ \~№ 13 Б. \~ \~ \~ \~ Автомобіль легковий хетчбек SUZUКI SWIFT, 2011 року виробництва. Нежитлове приміщення (машиномісце) № [NUMBER] в житловому будинку за адресою майдан Незалежності 1 «Б» в місті Полтава, загальною площею 9,2 кв.м. Суд, заслухавши у попередніх судових засіданнях позивача та відповідача, допитав свідка [PERSON] , яка підтвердила факт спільного проживання як чоловіка та жінки, наявність у них загальних витрат, загального бюджету, загальних витрат на харчування, покупкою майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, святкування свят, спільний відпочинок та інше. Ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У пункті 6\~рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~зазначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 Європейська Конвенція з прав людини) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При цьому, положення\~статті 74 СК України\~дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного поживання однією сім`єю; спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті\~3,\~74 СК України), а для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11. Судом встановлено, що сторони дійсно постійно проживали разом із 23\~квітня 2013 року по 29 травня 2023 року. Відповідно до ч.2 та 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема\~докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Набуття майна\~за час\~шлюбу створює\~презумпцію права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~яка знайшла\~своє вираження у\~статті 60 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною третьою\~статті 61 СК України\~визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, передбачене нормою\~статті 69 СК України. Майном згідно з частиною першою\~статті 190 ЦК України\~вважаються не лише предмети матеріального світу, а й майнові права та обов`язки. За правилом, установленим частиною першою\~статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18, зазначено, що «статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують». У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Сторони не посилались на наявність між ними домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спірному майні, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на об`єкти рухомого та нерухомого майна є рівними. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені\~статтею 71 СК України, згідно з якою майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Принцип поділу речей на подільні та неподільні визначено у\~статті 183 ЦК України, за положеннями якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Внаслідок поділу транспортний засіб втрачає своє первісне цільове призначення та істотно знецінюється, а тому право на поділ такого об`єкта може бути реалізоване лише у спосіб, визначений законом для поділу неподільних речей. Як роз?яснив Верховний Суд у постанові від 16.01.2023 у справі № 754/3132/16-ц та постанові від 08.08.2023 у справі № 727/3945/21 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Спір щодо визначеної вартості майна у сторін відсутній. Ринкова вартість рухомого та нерухомого майна визначена у спосіб проведення оцінки кваліфікованим суб?єктом оціночної діяльності, що є дійсною вартістю майна та підтверджує доводи Позивача в цій частині. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Outcome: approved