Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Заявник звернувся до суд у із\~заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, у якій вказав, що його мати [PERSON] мешкала в [ADDRESS] . З 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово був продовжений та діє на час звернення заявника до суду, м. Маріуполь, відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України з 05.03.2022 року, з цього часу заявник не мав змоги відвідувати мати. 09.02.2025 року від сусідів дізнався про смерть матері, вони зателефонували і повідомили що вона померла в лікарні. Виїхати на окуповану територію не може, тому похованням займалися сусіди, які пізніше надіслати йому на телефон фотознімки з місця захоронення матері. Зареєструвати смерть матері у встановленому законом порядку заявник не може. [PERSON] звернувся до Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для того, щоб зареєструвати смерть матері, але отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті. В зв`язку з чим просив суд, встановити факт смерті громадянки України, [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Маріуполь, Донецька область, яка померла [INFO] , в м. Маріуполь Донецької області, Україна, у віці 86 років. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. У судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Представник заявника [PERSON] подала заяву в якій просила розглядати справу за відсутності заявника та його представника. Заяву підтримала, позовні вимоги просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. У відповідності до вимог ст.ст. 223, 247 ч.2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали, додані до заяви, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. На підтвердження факту родинних відносин заявником надано копію свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 27.03.2025 року, виданого Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1879, де в графі «Мати» вказано [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що заявник є сином [PERSON] . Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1\~статті 315 ЦПК України\~суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; а також смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. В п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Доказами на підтвердження факту смерті є: медичні документи про смерть, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного, неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт тощо. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Заявник вказує, що на підтвердження факту смерті [PERSON] в нього відсутні жодні докази, окрім фотознімків з місця захоронення матері, які направили йому сусіди. Також зазначив, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть своєї матері, оскільки, факт її смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Питання щодо оцінки доказів має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті\~76,\~77 ЦПК України). Зокрема, належними, відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої\~ст. 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Крім того, докази мають бути достовірними, тобто на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1\~ст. 79 ЦПК України), а також достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2\~ст. 80 ЦПК України). Суд не приймає фотознімки з місця захоронення як допустимий та достовірний доказ, на підставі якого можна дійти висновку, що [PERSON] помер у м. Маріуполь [INFO] . Будь-яких інших доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником не надано. З урахуванням вище викладено, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed