Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме: на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, за життя матері [PERSON] значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що відносився до типу колгоспного двору. Зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, як майно колгоспного двору належав його учасникам: матері позивача - як голові двору, батькові позивача [PERSON] , сестрі позивача [PERSON] та позивачу, на праві спільної сумісної власності. Також зазначає, що до 15 квітня 1991 року не втратив права на частку в майні колгоспному двору і воно зберігалося після припинення існування колгоспних дворів. Оформити право власності на будинковолодіння не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, оскільки домоволодіння станом на 01.07.1990 року мав статус колгоспного двору. Крім того вказує, щовідповідачі на власність колгоспного двору не претендують, жодних претензій до даного майна не мають та не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно в цілому за позивачем. 13.05.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, витребувано спадкову справу. 17.06.2024 ухвалою суду за клопотанням представник позивача провадження у справі було зупинено у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] до залучення до участі у справі правонаступників 04.08.2025 ухвалою суду провадження у справі поновлено. 29.09.2025 ухвалою суду витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 27.10.2025 представником позивача подано уточнену позовну заяву шляхом збільшення позовних вимог. Зазначає, що оскільки [PERSON] відмовився від спадщини після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач, тому просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на увесь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] 27.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Булат Ю.В. подала заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.12.2023 року, виданого виконавчим комітетом Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 11). Згідно з копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, довідки Підгайцівської сільської ради №344/3.3/2-24 від 18.03.2024, витягу з рішення Підгайцівської сільської ради №14 від 25.03.2004 вбачається, що в погосподарській книгі №26 станом на 15.04.1991 значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] . Разом з останньою проживали: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Господарство відноситься до суспільної групи колгоспники. Головою двору була [PERSON] , якій видано свідоцтво на право особистої власності на зазначений житловий будинок від 13.04.1989 (а.с. 13 - 15). Відповідно до довідки Підгайцівської сільської ради №1675 від 01.11.2022 вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47 на звороті). Згідно з матеріалами спадкової справи №37/2022 до майна померлої [PERSON] вбачається, що спадщину за законом прийняв син спадкодавця позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк (а.с. 41, 49 на звороті). Спадкоємець [PERSON] від спадщини відмовився, що стверджується відповідною заявою, наявною в матеріалах спадкової справи (а.с. 49). Згідно з копією договору про поділ спадщини вбачається, що до позивача переходить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58). Також встановлено, що позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна (а.с. 74, 75 на звороті, 77, 78 на звороті). 15.06.2023 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневич О.А. винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що домоволодіння станом на 01.07.1990 року мало статус колгоспного двору. З матеріалів спадкової справи №38/2024 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що спадщину за законом прийняв син спадкодавця позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк (а.с.с. 1). Спадкоємець [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, що стверджується відповідною заявою, наявною в матеріалах спадкової справи (а.с.с. 16). 02.04.2025 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневич О.А. винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житлового будинку в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що домоволодіння станом на 01.07.1990 року мало статус колгоспного двору. Стаття 15 Цивільного кодексу України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.ст.41,55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. (Постанова Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15\~). З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , був зданий в експлуатацію у 1989 році та належав до майна колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року, тобто на момент втрати чинності положень розділу IV Цивільного кодексу УРСР 1963 року щодо правового режиму майна колгоспного двору, у зазначеному будинку проживали та вели спільне господарство такі члени двору: [PERSON] голова двору, її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Таким чином частки членів колгоспного двору визначаються відповідно до ст. 120126 ЦК УРСР 1963 року як рівні, іншого не встановлено доказами у справі. Правовий режим майна колгоспного двору регулюється законодавством, що діяло до 15.04.1991. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995, а також правовими висновками Верховного Суду у справах № 6-36цс14, № 6-302цс16, № 522/19166/15-ц, майно колгоспного двору після 15.04.1991 переходить у приватну власність тих осіб, які були членами двору станом на зазначену дату, з урахуванням їх рівних часток. Оскільки спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , були членом колгоспного двору станом на 15.04.1991, на них припадала частка у праві власності на будинок та господарські будівлі, що визначається відповідно до законодавства, чинного на момент існування колгоспного двору. Порядок спадкування після смерті спадкодавців визначається нормами Цивільного кодексу України 2003 року, зокрема ст. 12161300 ЦК України. Таким чином, на правовідносини щодо визначення часток у майні колгоспного двору підлягають застосуванню норми ст. 120126 ЦК УРСР 1963 року, що діють з 1994 року, оскільки з того часу колгоспні двори як окремий правовий інститут не існують, а на правовідносини щодо прийняття спадщини та оформлення спадкових прав норми ЦК України 2003 року. Майно, що збереглося після припинення існування колгоспного двору, має право отримати той, хто до 15 квітня 1991 року не втратив на нього право, але успадковувати можна лише ту частку, яка належала померлому, незалежно від того, чи була ця частка оформлена раніше.\~Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд переконався, що спадкодавець правомірне набув право власності на спірний житловий будинок, тому це майно входить до складу спадкової маси. Відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача, як спадкоємця права на це спадкове майно. В силу ч.5 ст.1268 ЦК спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, правовий режим нерухомого майна майно колгоспного двору, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що позивач належним чином прийняв спадщину після своїх батьків членів колгоспного двору, та має право на визначену законом частку у цьому майні. Крім того, спадкоємиця сестра позивача [PERSON] за договором про поділ спадкового майна відмовилася від своєї частки на користь позивача, позовні вимоги визнала, та з огляду на те, що захистити свої права позивач може лише шляхом звернення до суду, уточнений позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказане нерухоме майно.

Outcome: approved