Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Оліферук Ж.А., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві представник позивача зазначила, що згідно ордера на житлову площу в гуртожитку №1390 від 16.12.2004, виданого Житлово-комунальним об`єднанням м.Нетішин [PERSON] та членам його сім`ї: дружині [PERSON] та доньці [PERSON] надано в користування кімнату [ADDRESS] . 14.02.2007 шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано. Рішенням Нетішинського міського суду від 01.07.2016 у справі №2/679/377/2016 колишня дружина позивача [PERSON] визнана такою, що втратила право на житло - кімнату [ADDRESS] . Більше 10 останніх років в кімнаті [ADDRESS] проживає лише позивач [PERSON] , однак там зареєстрована і його донька - відповідачка [PERSON] , яка не проживає в спірній кімнаті з червня 2014 року та не приймає участі в її утриманні, не сплачує житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Позивачу відомо, що відповідачка має місце проживання, яке є відмінним від місця реєстрації, оскільки вона з матір`ю [PERSON] покинула спірну кімнату в червні 2014 року і жодного разу не поверталась до місця реєстрації, даним житлом не цікавиться взагалі, однак зволікає із зняттям з реєстрації з невідомих причин. Реєстрація відповідачки у спірній кімнаті створює позивачу перешкоди та фінансові втрати, оскільки він змушений сплачувати житлово-комунальні платежі з врахуванням особи відповідачки, як мешканця вказаної кімнати. Відсутність відповідачки у кімнаті [ADDRESS] , підтверджується актами комісійного обстеження житла, складеними представниками Житлово-комунального об`єднання від 08.04.2016, від 29.09.2014 та від 23.09.2015, з яких слідує, що відповідачка [PERSON] з матір`ю [PERSON] вибула з кімнати у червні 2014 року. Колишня дружина [PERSON] лише один раз у вересні 2015 року відвідала спірну кімнату та вивезла звідти усі належні їй речі. Отже, відповідачка не веде спільного господарства та побуту з позивачем та не проживає за місцем реєстрації тривалий час, що свідчить про наявність у неї іншого місця проживання. Враховуючи вищевикладене, що відповідачка не проживає у спірному житлі більше шести місяців без поважних причин, представник позивача просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 31.07.2025 від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Чернова В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати. Представник зазначив, що відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі, наведені в позовній заяві доводи та обґрунтування відхиляє повністю з огляду на їх не відповідність фактичним обставинам справи та правовому врегулюванню спірних правовідносин, виходячи із наступного. Так, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження N 61-31705св18) зазначено, що відповідно до частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. З урахуванням наведеного факт не проживання відповідачки до досягнення 18-ти річного віку, тобто до [INFO] у спірному житловому приміщенні зумовлений поважними причинами, оскільки вона в силу свого віку та обставин, які склалися у родині не могла сама проживати у ньому. Позивач, будучи її батьком, жодних дій спрямованих на підтримання з донькою відносин, притаманних батькові та доньці не вчиняв, а тому відсутні передбачені ст.ст.71, 72 ЖК УРСР передумови для позбавлення її права на житло шляхом визнання її такою, що втратила право користування цим житлом до 28.01.2022, в якому вона зареєстрована, є членом сім`ї наймача, про що свідчить ордер від 16 грудня 2004 року № 1390 на жилу площу у гуртожитку. Крім того, до 11.06.2019 відповідачка навчалась в Нетішинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2, після чого до 18.01.2023 - у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Острозьке вище професійне училище». З огляду на зазначене, протягом періоду часу з 28.01.2022 по 18.01.2023 відповідачка не проживала у спірному житловому приміщенні у зв`язку із навчанням за межами м.Нетішин, в якому воно знаходиться. При цьому нею робились спроби порозумітися із позивачем щодо порядку користування кімнатою [ADDRESS] , однак останній в агресивній формі всіляко перешкоджав їй у проживанні за місцем реєстрації, посилаючись на те, що вона має проживати разом із матір`ю. Таким чином, не проживання відповідачки в спірному житлі у період з 28.01.2022 по 18.01.2023 обумовлено поважними причинами, а саме: її навчанням за межами м.Нетішин та перешкоджанням позивача у її проживанні разом із ним. З 18.01.2023 відповідачка також неодноразово проявляла інтерес до спірного житлового приміщення, шляхом його відвідування, однак позивач кожного разу перешкоджав їй у доступі до нього. У подальшому, з метою отримання заробітку, необхідного для створення умов для проживання відповідачки, остання поїхала в м.Київ, де винаймала житло, тимчасово, неофіційно працювала на різних роботах, а з серпня 2024 року по даний час офіційно працює в ТОВ «КЦУ» на посаді фахівця (з надання інформаційно-консультаційних послуг) 2 категорії «Проекту РМІ». З урахуванням наведеного, не проживання відповідачки у спірному житлі в період з 18.01.2023 по даний час також було обумовлено поважними причинами, а саме: життєвою необхідності відшукувати засоби для існування та прожиття шляхом пошуку роботи за межами м.Нетішин та перешкоджанням позивача у її проживанні разом із ним. Доказом того, що саме позивач своїми недобросовісними діями перешкоджає доньці проживати за її зареєстрованим місцем проживання є матеріали перевірки правоохоронних органів за зверненням [PERSON] 15.07.2025 щодо вчинення протиправних дій позивачем стосовно відповідачки. Крім того, представник зазначив, що як відповідачка, так і її мати, [PERSON] права власності на житло не мають, а тому спірне житло, в якому на законних підставах зареєстрована відповідачка є її єдиним житлом, у якому вона може та має намір проживати на законних підставах. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Оліферук Ж.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Крім того пояснила, що після досягнення повноліття відповідачка будь - якого інтересу до житла не проявляла, комунальні послуги на його утримання не сплачувала, жодних дій для вселення в кімнату не вчиняла, до суду з такими вимогами не зверталася. Як пояснила сама відповідачка, до житла вона приходила лише для того, щоб налагодити відносини з позивачем. Будь - яких доказів того, що батько їй перешкоджав проживати в кімнаті не надала, з`явилася в спірній кімнаті лише після звернення позивача до суду з даним позовом, поважних причин відсутності у житлі не навела. Отже, вона втратила право користування спірним житлом. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 21.10.2025 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що у спірній кімнаті вона не проживає приблизно з 2014 року, коли з`їхала звідти разом з матір`ю, яка тоді поїхала в м.Київ на заробітки. З 2018 року по червень 2022 року вона проживала разом з бабусею у її квартирі в м.Нетішин, де і навчалася в школі. Весь цей час вона намагалася спілкуватися з батьком (позивачем у справі), але той не цікавився нею, її життям і спілкуватися не хотів. У 2019 році вона закінчила школу. З 2019 року по січень 2023 року навчалася в м.Острог. На першому курсі жила в м.Нетішин разом з бабусею, а потім - в гуртожитку в м.Острог. Вже будучу повнолітньою, вона телефонувала батьку, декілька разів приходила до спірного житла, але двері були закриті. В кінці літа 2024 року вона разом з подругою приходила до спірної кімнати, щоб поспілкуватися з батьком, спробувати налагодити з ним відносини, однак позивач влаштував скандал та істерику, його поведінка викликала в неї страх, тому вона пішла звідти. На той час тему користування та проживання в кімнаті не піднімала. Згадувала про бажання проживати в кімнаті в розмові з позивачем 2-3 роки тому, однак отримала словесну відмову. Відповідачка також пояснила, що не сплачувала кошти за користування кімнатою та інші комунальні послуги, позивач не ставив до неї вимоги сплачувати частину таких коштів. Якби вона знала, що такі кошти потрібно сплачувати, то платила б їх. Вона зазначила, що попри те, що не жила в спірній кімнаті, знала, що в разі потреби в неї завжди є це місце для проживання. Вже після подання позивачем даного позову вона приходила в спірну кімнату до позивача, щоб обговорити ситуацію, що склалася, однак батько знову вчинив сварку з приводу чого вона подала заяву в поліцію. Представник відповідачки адвокат Чернов В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснив, що позивач звернувся до суду з даним позовом, щоб одноосібно приватизувати спірне житло, чим позбавити дочку її житла. Відповідачка вибула з кімнати не по своїй волі і змушена була жити з бабусею, бо на той час була дитиною. На даний час вона має намір повернутися в м.Нетішин та проживати в спірній кімнаті, адже це її єдине житло. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, показання свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.02.2004. Згідно ордера на жилу площу у гуртожитку №1390 від 16.12.2004, виданого Житлово-комунальним об`єднанням на підставі наказу ЖКО №01-04/215, позивачу [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] надано право на зайняття сім`єю з трьох чоловік жилої площі, а саме: кімнати [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.2007, шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.07.2016, яке набрало законної сили 11.07.2016, [PERSON] визнано такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS] . У даному рішенні зазначено, що в червні 2014 року [PERSON] разом з дочкою [PERSON] вибула із вказаної кімнати в гуртожитку, забравши всі свої особисті речі, непроживає у спірному житлі більше шести місяців, що свідчить про втрату нею інтересу до цього житла. З актів обстеження від 29.09.2014, від 23.09.2015, від 08.04.2016, складених комісією у складі: завідувача гуртожитку будинкоуправління [PERSON] , начальника юридичного відділу Шпарук Н.П., юрисконсульта Брень Ю.М., старшого майстра [PERSON] , паспортиста та фахівця по зв`язках із громадськістю та пресою [PERSON] , сусідів: [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що у вищевказані дні, коли проводилося обстеження, було встановлено, що [PERSON] , колишня дружина позивача, та їхня малолітня донька не проживають у гуртожитку, а саме: у кім. [ADDRESS] , з червня 2014 року. Восени 2015 року [PERSON] вивезла усі свої речі, які знаходилися в кімнаті та місцях загального користування. З квитанцій про оплату комунальних послуг за березень - квітень 2025 року вбачається, що оплата за надання тепло і водопостачання та водовідведення, а також за вивіз та захоронення твердих побутових відходів за адресою: [ADDRESS] , нараховується на 2 зареєстровані особи. Відповідно до квитанцій від 13.05.2025 та 20.06.2025, позивач [PERSON] оплачує комунальні послуги, зокрема: за спожиту електроенергію, опалення, тепло-водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування за тепло-водопостачання та водовідведення, вивіз та захоронення твердих побутових відходів, що надаються за адресою: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про здобуття базової середньої освіти серії [NUMBER] від 11.06.2019 вбачається, що відповідачка [PERSON] закінчила у 2019 році Нетішинську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №2 Нетішинської міської ради Хмельницької області. Відповідно до свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти серії [NUMBER] від 25.06.2022, відповідачка [PERSON] здобула повну загальну середню освіту в 2022 році у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Острозьке вище професійне училище». Як вбачається з диплома серії [NUMBER] від 18.01.2023, відповідачка [PERSON] закінчила у 2023 році Державний професійно-технічному навчальний заклад «Острозьке вище професійне училище» і здобула професію «Кухар; Кондитер». Згідно довідки ТОВ «КЦУ» №079/25 від 25.07.2025, відповідачка [PERSON] , працює у ТОВ «КЦУ» в м.Київ на посаді фахівця (з надання інформаційно-консультаційних послуг) 2 категорії «Проекту РМІ» з 08.08.2024. Згідно витягу з реєстру Нетішинської територіальної громади №2025/009889544 від 21.07.2025, відповідачка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації: 22.12.2004. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №436246389, №436247409 від 21.07.2025, у відповідачки [PERSON] та її матері [PERSON] відсутнє зареєстроване право власності на нерухоме майно. З листів відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області № 121078-2025 від 24.07.2025, № 121079-2025 від 24.07.2025, довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненнях [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 15.07.2025 в чергову частину ВПД№1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло звернення [PERSON] про те, що [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно неї та її бабусі [PERSON] . В той же день в чергову частину також надійшло звернення [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] проникли до його житла та відмовлялися вийти. Опитаний під час проведення перевірки [PERSON] пояснив, що 15.07.2025 року до кімнати за місцем його проживання прийшла донька [PERSON] , з якою він не спілкується вже більше 14 років та колишня теща [PERSON] , яких він запросив у кімнату, оскільки вони мали намір поговорити. Предметом розмови було те, що [PERSON] звернувся із позовом до суду щодо втрати права користування житлом його донькою, яка виїхала з кімнати разом зі своєю матір`ю в червні 2014 року. В ході розмови виникла словесна суперечка під час якої [PERSON] вийшла з кімнати, а [PERSON] залишилася, стала ображати його словами нецензурної лайки і сказала, що не вийде з кімнати. Жодних протиправних дій відносно них він не вчиняв. Опитані під час проведення перевірки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що в ході розмови з [PERSON] останній поводив себе агресивно, ображав їх словами нецензурної лайки, погрожував фізичною розправою та намагався виштовхнути [PERSON] з кімнати. Однак, в ході проведення перевірки встановити будь - яких не зацікавлених свідків даної події, які б підтвердили факт протиправних дій учасників конфлікту не представилося за можливе. Також було встановлено, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно - правових відносин, які вирішуються в судовому порядку, тому відомості за даним фактом не вносилися до ЄРДР. В судовому засіданні свідок [PERSON] - мати відповідачки та колишня дружина позивача показала, що спірну кімнату вони отримали на сім`ю з трьох чоловік. Через деякий час вона та позивач розлучилися. Позивач зі спірної кімнати виселився, а вона з дочкою проживали в цьому житлі вдвох ще десь 5-6 років. В червні 2014 року вони з дочкою залишили спірну кімнату: вона поїхала на заробітки в м.Київ, а відповідачка стала проживати разом з бабусею (її мамою) [PERSON] у належній останній квартирі. У вказаній квартирі відповідачка проживала під час навчання в школі і в м.Острог з 2014 по 2023 роки, а після цього вона забрала її до себе в м.Київ, де вони і на даний час живуть разом в орендованому житлі. Власного житла ні вона, ні дочка не мають. Про рішення суду, яким її визнали такою, що втратила право на проживання в спірній кімнаті, дізналася у 2021 - 2022 роках, але його не оскаржувала. Позивач ніколи не проявляв до доньки батьківських почуттів, не цікавився її життям та не бажав з нею спілкуватися. Зі слів доньки їй відомо, що десь 1-2 роки тому вона приходила до спірної кімнати, щоб поговорити та порозумітися з батьком, однак розмови не вийшло, так як він вчинив скандал. На даний час відповідачка хоче повернутися жити в м.Нетішин, в спірну кімнату, адже іншого житла в неї немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що познайомилася з відповідачкою у вересні 2022 року і вони стали подругами. З цього часу вона приїжджала в м.Нетішин 3-4 рази і кожного разу вони разом з відповідачкою приходили до спірної кімнати, стукали в двері, але ніхто їм не відкривав. Відповідачка казала, що приходила до батька, щоб поговорити, налагодити зв`язок. Вкінці літа 2024 року, коли вони черговий раз прийшли до спірної кімнати, позивач відкрив двері, але розмова не склалася. Вона чекала в коридорі, в кімнату не заходила, але чула звідти крики, нецензурну лайку, після чого відповідачка вибігла червона та в сльозах. Зі слів відповідачки їй відомо, що вона хоче повернулися та проживати в м.Нетішин, якби було де жити. Свідок [PERSON] - сусід позивача, який проживає в кімнатах № [NUMBER] , в судовому засіданні показав, що проживає в гуртожитку з 1990 року. З сім`єю [PERSON] познайомився приблизно 15 років тому, коли колишня дружина позивача прибігла до нього за захистом, бо той дебоширив. Через деякий час він помітив, що дружина і дочка позивача не з`являються в гуртожитку і дізнався, що вони з`їхали зі спірної кімнати. Після цього дружину і дочку позивача не бачив в гуртожитку. Як йому відомо, позивач в спірній кімнаті проживає сам вже більше 12 років. Свідок [PERSON] - сусід позивача, який проживає в кімнаті № [NUMBER] , в судовому засіданні показав, що проживає в гуртожитку приблизно 25 років. Його кімната знаходиться двері в двері з кімнатою позивача. З [PERSON] перебуває в добросусідських відносинах, був у його кімнаті один раз десь 10 років тому. Не пам`ятає, щоб в кімнаті позивача жила його дружина та донька, навіть не знав, що у нього є донька. Не чув і не бачив, щоб хтось намагався вселитися в кімнату позивача. Свідок вказав, що раніше часто їздив на роботу закордон, тому в гуртожитку проживав періодично. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами частини 4 статті 9 ЖК України, згідно з якими ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. За змістом ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В силу статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із положень ст.89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази немають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однією з гарантій реалізації права фізичної особи на житло є законодавче закріплення недоторканості та неможливості протиправного позбавлення житла. Фізична особа може бути позбавлена займаного жилого приміщення або обмежена у праві користування лише на підставі чинного закону і за рішенням суду. Житлове приміщення використовуються власником або наймачем лише для власного проживання та проживання членів сім`ї, до яких належать як близькі родичі, так і інші особи, якщо вони постійно проживають із власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї мають рівні права з власником (наймачем) житла на користування житловим приміщенням, а припинення сімейних відносин між ними не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Системне тлумачення статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. (постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №759/19579/17, постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі №289/2299/18, постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц). Відповідно до ч.ч.2,3 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що з червня 2014 року і по даний час відповідачка [PERSON] в спірній кімнаті не проживає. На час залишення цього житла їй виповнилося 10 років і місце її проживання визначила матір [PERSON] - разом з бабусею [PERSON] у належній останній квартирі в м.Нетішин. Після досягнення повноліття та закінчення навчання в м.Острог у січні 2023 року відповідачка не повернулася проживати у спірну кімнату, не приймає участі в її утриманні, не оплачує комунальні послуги, не вчиняла дій спрямованих на повернення у вказане житло, зокрема, не намагалася туди вселитися та не зверталася до суду з такими позовними вимогами. Позивач одноособово несе витрати на утримання спірної кімнати. Відповідачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що з січня 2023 року вона не проживала в кімнаті [ADDRESS] з поважних причин та не втратила інтересу до спірного житла. Твердження представника відповідачки про те, що позивач чинив їй перешкоди у доступі до спірного житла не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідачкою [PERSON] не надано доказів того, що вона зверталася до правоохоронних органів для захисту свого порушеного права на житло. До поліції відповідачка звернулася лише 15.07.2025, вже після отримання позовної заяви у даній справі, коли вона разом з бабусею [PERSON] прийшла до спірного житла поговорити про суд, в процесі чого між ними і позивачем виник конфлікт, що стало приводом для їх обопільного звернення у поліцію. Окрім того, в своїх поясненнях в судовому засіданні відповідачка [PERSON] вказала, що після досягнення повноліття декілька разів приходила до спірної кімнати лише, щоб поспілкуватися та налагодити відносини з батьком. На той час тему користування та проживання в кімнату вона не піднімала. На даний час відповідачка забезпечена житлом - орендує разом з матір`ю [PERSON] житло в м.Київ, що вони підтвердили в судовому засіданні. Підстав передбачених ч.3 ст.71 ЖК України для зберігання спірного жилого приміщення за відповідачкою суду не надано. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] понад шість місяців без поважних причин не проживає у спірній кімнаті, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS] . Що стосується розподілу судових витрат, то суд вважає, що їх слід залишити на сторонах в розмірах, які вони понесли, оскільки позивач в позовній заяві зазначив, що понесені ним судові витрати, відносить на свій рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved