Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

01 вересня 2025 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №2614708189/251841 від 26 лютого 2020 року у сумі 8374,50 грн.. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 26 лютого 2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2614708189/251841. Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «ГОУФІНГОУ» надав [PERSON] у користування кредитні кошти у сумі 2500 грн. на строк 30 днів з відсотковою ставкою 1,85% на добу. 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором. 03 червня 2021 року ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» на підставі договору про відступлення прав вимоги №1-03/06/2021, у тому числі за кредитним договором №2614708189/251841. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 26 травня 2025 року складає 8374,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає - 2500 грн., заборгованість за відсотками 5874,50 грн. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість. Ухвалою від 25 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] 18 листопада 2025 року надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні у зв`язку з тим, що вони є необгрунтованими, оскільки вона не отримувала кредитні кошти за кредитним договором з ТОВ «ГОУФІНГОУ», що також підтверджується рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року у справі №477/1614/20, відповідно до якого визнано недійсним аналогічний кредитний договір від 26 лютого 2020 року з ТОВ «ГОУФІНГОУ». В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Як зазначає позивач у позовній заяві, між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем [PERSON] 26 лютого 2020 року укладено договір №2614708189/251841 про надання фінансового кредиту у формі електронного договору, підписаного відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до пункту 1.5 вказаного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. У розділі 7 вказаного договору зазначено рахунок позичальника [PERSON] за №4868-19хх-хххх-3413. Докази перерахування ТОВ «ГОУФІНГОУ» на вказаний рахунок кредитних коштів у матеріалах справи відсутні та позивач з клопотанням про їх витребування не звертався. Разом з тим, наданим відповідачем [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року у справі №477/1614/20 (провадження №2/477/352/21) щодо визнання недійсним договору займу №874211 від 26 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , встановлено, що власником банківської картки № [NUMBER] є Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», однак, відповідно до інформації, наданої Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» [PERSON] не є клієнтом банку та не має рахунків у вказаному банку. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Крім того, відповідно до статей 78,79 ЦПК України, докази мають відповідати вимогам допустимості та достовірності. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Натомість, позивач, звертаючись з позовом до суду, не надав належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2614708189/251841 від 26 лютого 2020 року у розмірі 8374,50 грн., Отже, за відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження перерахування коштів позивачем на картковий рахунок саме відповідача [PERSON] , а отже виконання позивачем умов кредитного договору, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, оцінивши належність та достатність доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed