Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 89652,72 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (надалі - товариство) та [PERSON] (надалі відповідач, позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №1505139 (надалі - кредитний договір). Відповідно до розділу 1 кредитного договору, товариство надає позичальнику кредит у розмірі 23 000,00 грн. для власних потреб. Кредит надається строком на 350 днів. Кредитним договором встановлено розмір стандартної процентної ставки 1,5 % в день. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Селфі кредит» станом на 15.05.2024 складала 89652,72 грн., з них: заборгованість за основним боргом 22489,97 грн., заборгованість за відсотками 55662,75 грн., пеня 11500,00 грн. Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за означеним вище кредитним договором до відповідача, то ТОВ «Свеа Фінанс» як позивач обґрунтовує це тим, що 29.01.2025 між ТОВ «Селфі кредит» і ТОВ «Свеа Фінанс», було укладено договір факторингу №01.02-03/25 (далі - договір факторингу). Відповідно до розділу 2 договору факторингу, ТОВ «Селфі кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі кредит», визначеними в Реєстрі Боржників. Зокрема, за договором факторингу ТОВ «Селфі кредит» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги за заборгованостями [PERSON] за кредитним договором №1505139 від 15.05.2024. З огляду на викладене ТОВ «Свеа Фінанс» просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 89652,72 грн. та судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився. Надіслав до суду відзив, в якому зазначив про повне заперечення позовних вимог. Зазначав, що реєстр боржників до договору факторингу не містить його прізвища як боржника за кредитним договором, а відтак позивач не набув права вимоги по кредитному договору, укладеному з ТОВ «Селфі кредит». Також зазначив про безпідставність вимог про стягнення пені. Посилаючись на те, що на даний час діє правовий режим воєнного часу, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Просив відмовити в задоволенні позову. Також в поданій заяві просив розглянути справу у його відсутність. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1505139, відповідно до пунктів 1.1-1.5.2 якого сторони обумовили тип кредиту - кредит, суму кредиту 23 000,00 грн., процентну ставку 1,5 % в день, та строк кредиту - 350 днів (а.с. 14-19). Із дослідженого паспорту споживчого кредиту та Додатку №1 до кредитного договору суд встановив, що між сторонами означеного правочину обумовлено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, а також розмір платежів (а.с. 18, 20). Із листа ТОВ «Пейтек» від 30.01.2025 року суд встановив факт отримання позичальником [PERSON] 15.05.2024 року від ТОВ «Селфі кредит» грошових коштів в сумі 23 000,00 грн. відповідно на виконання умов кредитного договору (а.с. 36). Крім цього, факт укладення договору про надання споживчого кредиту та отримання коштів відповідачем не заперечується і не спростовується. Із розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що станом на 29.01.2025 заборгованість відповідача перед кредитодавцем згідно кредитного договору становить 89652,72 грн., з них: заборгованість за основним боргом 22489,97 грн., заборгованість за відсотками 55662,75 грн., пеня 11500,00 грн. (а.с. 32-35). 29.01.2025 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс», було укладено договір факторингу № 01.02-03/25. Відповідно до розділу 2 договору факторингу, ТОВ «Селфі кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі кредит», визначеними в Реєстрі Боржників (а.с. 37-47). Як встановлено судом із дослідженої платіжної інструкції № 1405 від 30.01.2025, ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило ТОВ «Селфі кредит» 1555852,65 грн. як плату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу (а.с. 48). Із Реєстру боржників та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу (а.с.49-50) суд встановив, що ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1505139 від 15.05.2024 року на загальну суму 89652,72 грн. Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи відповідача, що позивач не набув прав вимоги до нього. Суд, безпосередньо дослідивши надані позивачем докази дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За встановлених обставин, на підставі досліджених матеріалів цивільної справи, враховуючи викладені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за угодою, а також не у повній мірі виконував означені зобов`язання за Кредитним договором, не повернувши кредитодавцю основну суму боргу та відсотки за користування кредитом, тому факт порушення умов означених договорів зі сторони відповідача є доведеним стороною позивача. Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «Селфі кредит» грошових коштів за кредитним договором, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання їх умов у передбачені строки. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування ним, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості за договором кредиту підлягає до задоволення . Щодо вимог в частині стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Стороною позивача нараховано пеню у розмірі 11500,00 грн. При цьому договір між сторонами укладено 15.05.2024. Враховуючи, що з часу укладення договору і до цього часу на території України діє правовий режим воєнного стану, суд приходить до висновку, що відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання. А відтак, в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Позивачем при подачі позову до суду сплачено мінімальний розмір судового збору за позов майнового характеру, і позов задоволено частково, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення даних судових витрат з відповідача.

Outcome: partial