Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

15.07.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Біленко О.О. звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради і просить суд зняти зареєстроване в реєстрі 26.02.2010 року П`ятою Харківською державноюнотаріальною конторою обтяження (реєстраційний № 9561405) увиді арешту нерухомого майна (cкасувати арешт майна), а саме - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладене на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по справі № 2-350/10; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . Так, [PERSON] померла [INFO] . За життя мати позивача була власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на день смерті була зареєстрована та проживала в належному їй на праві приватної власності житловому будинку за вищевказаною адресою. Позивачтакожбула зареєстрована та постійно проживала разом із матір`ю (спадкодавцем) на часвідкриття спадщини за однією адресою: [ADDRESS] , а тому вважається такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.Більш того,позивач прийняла спадщину і шляхом звернення до нотаріуса з заявою проприйняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна її померлої [INFO] матері, [PERSON] , [INFO] , за законом згідно зі ст.1261 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті матері немає, спадщину ніхто, крім заявника не прийняв. З метою оформлення своїх прав на спадщину після смерті матері, зокрема,на належний їй житловий будинок,позивач звернулася до нотаріуса, однак,нотаріусом було повідомлено про неможливість на даний момент оформлення права на спадкове майно та отримання свідоцтва про право на спадщину,оскільки на належний матері позивачабудинокнакладено арешт.При цьому, накладення арешту є наслідком лише допущеної судом опискив ухвалі, напідставі якої арешт було накладено, у зв`язку з чим арешт підлягаєбезумовному скасуванню з огляду на те, що він не має жодних законних підстав, апричиною його накладення стала лише допущена судом формальна технічнапомилка, описка. Так за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнота Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2025 року за №432859818 встановлено, що 26.02.2010 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (реєстраційний № 9561405), а саме: накладений арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (власник [PERSON] ) на підставі Ухвали Жовтневого районногосуду м. Харкова від 21.01.2010 року (по справі № 2-350/10). З наданої держнотконторою копії ухвали суду вбачається, що 21.01.2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесена Ухвала про забезпечення позову по справі № 2-350/10, де в описовій частині ухвали вказано, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа П`ята Харківська державна нотаріальнаконтора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , виданого [PERSON] 03.08.2007 року П`ятою Харківськоюдержавною нотаріальною конторою за р.№ 1-1770, визнання за ним права власностіна спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , в резолютивній частині суд ухвалив накласти арешт на житловийбудинок [ADDRESS] , який зареєстрований на праві власності за [PERSON] , шляхом заборони на йоговідчуження та здачу у найм третім особам. Тобто, судом була допущена помилка в номері житлового будинку, а саме:зазначено будинок [ADDRESS] , замість правильного - будинок [ADDRESS] . Відповідно до п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. У зв`язку з викладеним, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 17.07.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна. Призначено підготовче засідання. Під час підготовчого провадження судом фактично виконано клопотання представника позивача про витребування необхідних доказів, тому окремо вказане клопотання не розглядалось. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 12.08.2025 року підготовче провадження у цивільній справіза позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна закрито.Призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 18.11.2025 року учасники справи не заявилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Біленко О.О. подав додаткові пояснення на позов та надав письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити у повному обсязі, уточнивши, що не наполягає на стягненні судового збору з відповідачів у разі задоволення позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали заяви, в яких визнали позовні вимоги, просили провести розгляд справи у їх відсутність, але заперечували проти стягнення з них судового збору. Представник відповідача Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, однак надав письмові пояснення на позов, в яких просив відмовити у задоволені позову, зазначивши, що арешт, накладений Жовтневим районним судом м. Харкова відповідно до ухвали від 21.01.2010 у справі №2-350\\10 в порядку забезпечення позову може бути скасований з ініціативи суду або за вмотивованим клопотанням учасника справи згідно зі ст. 158 ЦПК України, тобто у передбаченому законом процесуальному порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, в тому числі матеріали цивільної справи №2-350\\10, приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №676 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 04.08.2000 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.09.1977 року, актовий запис 1428 в палаці Жовтневий м. Харкова, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією довідки ЗАГС (а.с.45). [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис №822 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.05.2025 року (а.с. 35). За життя [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 31.07.1976 року, посвідченого нотаріусом Леоновою Б.А. Дев`ятої ХДНК, належить житловий будинок з надвірними будовами адресою: [ADDRESS] (а.с. 37-39, 42-45). Станом на дату смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстрації ХМР від 11.07.2025 року та 11.08.2025 року (а.с. 33, 61). Після смерті [PERSON] 28.05.2025 року приватним нотаріусом ХМНО Клемпарською В.М. була заведена спадкова справа №29/2025 (номер у спадковому реєстрі 74204700), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.06.2025 року (а.с. 34). 04.07.2025 року приватним нотаріусом ХМНО Клемпарською В.М. складено лист №117\\02-14, яким повідомлено, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, поданої дочкою [PERSON] , [INFO] , було заведено спадкову справу. При здійсненні відповідної перевірки всіх необхідних відомостей нотаріусом з`ясовано, що померлій [PERSON] з 1976 року по день смерті на праві власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.07.1976 року Дев`ятю ХДНКза реєстровим № 1-104, право власності зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 03.09.1976 року за реєстровим №31157. За наявною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2025 року за № 432859818 встановлено, що 20.02.2010 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (реєстраційний №9561405), а саме накладений арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (власник [PERSON] ) на підставі Ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року (по справі №2-350\\10). При цьому нотаріусом звернута увага, що в описовій частині вказаної ухвали йдеться про житловий будинок [ADDRESS] , а в резолютивній частині суд ухвалив накласти арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Тобто судом допущена помилка в номері житлового будинку. Відповідно до п.4.20 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. На підстави вищевикладеного, нотаріус просить вирішити питання по суті та вжити необхідні заходи для зняття помилково накладеного арешту на вказаний вище житловий будинок та вилучення запису про зареєстроване обтяження з відповідного Реєстру з метою подальшого оформлення спадщини (а.с. 36). Судом досліджено матеріали цивільної справи №2-350/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особа: П`ята Харківська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «ХМБТІ» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності та встановлення юридичного факту. Спір у даній справі виник з приводу права власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] . Дійсно, матеріали цивільної справи №2-350/10 містять ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року, якою ухвалено: задовольнити заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову; накласти арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який зареєстрований на праві власності за [PERSON] , шляхом заборони на його відчуження та здачу у найм третім особам. Однак в описовій частині ухвали вказано, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа П`ята ХДНК про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , видане [PERSON] 03.08.2007 року П`ятою ХДНК, р.№1-1770; визнання за ним права власності на спадщину за законом на житловий будинок; [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] (а.с.41). В подальшому учасниками справи №2-350/10 уточнені написання їх прізвищ як « [PERSON] ». Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Як встановлено ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.20 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як спадкоємця нерухомого майна, яке належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Так, дослідивши надані учасниками письмові докази, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері, [PERSON] . Однак нотаріусом позивачу повідомлено про неможливість оформити спадщину на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] , оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по цивільній справі №2-350/10 накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Між тим судом з`ясовано, що учасником справи №2-350/10 виступав [PERSON] , який притягнутий до участі і у даній справі як відповідач разом із правонаступником іншого учасника справи - [PERSON] , а спір у вказаній справі виник щодо права власності на будинок [ADDRESS] . Отже у цивільній справі №2-350/10 вочевидь помилково накладено арешт на будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , а також її родичі, не були учасниками справи №2-350/10, отже у позивача відсутня процесуальна можливість звернутись до суду із заявою про виправлення помилок, допущених судом в ухвалі про накладення арешту в частині номеру будинку, або із заявою про зняття арешту, тим більше такий процесуальний спосіб захисту прав позивача є неефективним, оскільки накладення арешту на інший будинок (шляхом виправлення помилки в ухвалі) відповідно до закону не є підставою для автоматичного зняття вже зареєстрованого арешту. Отже, затаких обставин право позивача [PERSON] як власника спадкового майна знаходиться в стані порушення, оскільки вона не має можливості виконати свій обов`язок щодо оформлення права власності на нерухоме спадкове майно і вільно розпоряджатись належною їй власністю через наявність арешту, який не має жодного процесуального значення для справи №2-350/10. Отже суд вважає за необхідне зняти арешт, зареєстрований 26.02.2010 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою в реєстрі обтяження (реєстраційний № 9561405) на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по справі № 2-350/10, накладений на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , вважаючи позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Між тим, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У справі, що розглядається предметом спору є зняття арешту з нерухомого майна, а не визнання права власності на нерухоме майно в поряду спадкування за позивачем [PERSON] , яка не втратила можливість щодо оформлення права власності в позасудовому порядку і спору з будь-ким з цього приводу не має, за таких обставин суд вважає Харківську територіальну громаду в особі Харківської міської ради неналежним відповідачем у даній справі, оскільки зазначена особа не є учасником спірних правовідносин, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна слід відмовити. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial