Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] (надалі за текстом позивач) звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] (надалі за текстом відповідач) заборгованість за договором позики від 02.10.2022 у сумі 15 000 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 02.10.2022 між нею та відповідачкою був укладений договір позики в простій письмові формі, згідно з умовами якого позивачка надала [PERSON] грошові кошти у борг в розмірі 15 000 доларів США на термін до 02.12.2022. На підтвердження отримання вказаної суми коштів відповідачка 02.10.2022 особисто склала розписку про їх отримання. Станом на 25.09.2024 відповідачка грошові кошти не повернула, тому позивачка змушена звертатися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 08.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачки не з`явився, через підсистему електронний суд подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання була повідомлена своєчасно і належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет представника відповідача адвоката Лосякова І.В. в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України. Згідно з ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. 09.04.2025 представником відповідача подано клопотання про допит свідків, явку яких в судове засідання не забезпечено. Інших клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 жовтня 2022 року між [PERSON] , як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів (а.с.10-12). Зазначені обставини підтверджується договором позики, укладеним між сторонами у простій письмовій формі та розпискою, поданими суду в копіях з нотаріально посвідченим перекладом з російської на українську мову. У розписці зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, і зобов`язується повернути її в строк до 02 грудня 2022 (а.с.12-13). Позивачем надано суду оригінал розписки від 02 жовтня 2022 роки, на підставі якої виникли правовідносини сторін, наявність у позикодавця оригіналу боргового документа свідчить про невиконання позичальником зобов`язань. Відомостей про виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми позики у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав відповідачу обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що позивач обрав способом захисту свого права стягнення коштів саме у валюті договору - долари США. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в силу Закону (а.с.14), а суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 6330 грн., що складає 1% від 633000 грн. задоволена сума боргу, в еквіваленті до гривні станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ. На підставі викладеного і

Outcome: approved