Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

09 червня 2025 року [PERSON] звернувся з позовом до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності. 23 червня 2025 року позовні вимоги були уточнені. Позивач просить: - визнати недійсним розпорядження органу приватизації - відділу по обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 28032 від 17 березня 2009 року щодо приватизації квартири [ADDRESS] в частині включення до нього [PERSON] , -визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 17 березня 2009 року на квартиру [ADDRESS] та виключити з нього [PERSON] , -скасувати державну реєстрацію частки права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , -виключити [PERSON] з числа власників зазначеної квартири. За змістом поданого відзиву Виконавчий комітет Павлоградської міської ради позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач зазначає, що приватизація квартири здійснювалася з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, була дотримана визначена законом процедура. Позивач на момент здійснення приватизації був неповнолітнім, батьки [PERSON] та [PERSON] надали згоду на приватизацію квартири в його інтересах як законні представники. Рішення органу приватизації виконавчого комітету Павлоградської міської ради було прийняте стосовно всіх зареєстрованих осіб, які проживали у квартирі на момент приватизації, отже рішення органу приватизації було законним. Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність. З доданих до відзиву матеріалів видно, що 17 березня 2009 року [PERSON] звернувся з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . (а.с.54) До заяви додавалася довідка від 02 лютого 2009 року про склад сім`ї наймача [PERSON] : дружина [PERSON] , дочка дружини [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] . (а.с.56) Розпорядженням органу приватизації квартира [ADDRESS] передана у спільну часткову власність. (а.с.58) 17 березня 2009 року Відділом по обліку та розподілу житлової площі видано свідоцтво про право власності на житло згідно з розпорядженням (наказом) від 17 березня 2009 року № 28032, яке посвідчує, що [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частка кожного співвласника становить 1/4. (а.с.10) Позивач просить визнати недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло в частині, що стосується нього, посилаючись на те, що на момент приватизації він був неповнолітнім, тому рішення щодо приватизації ним квартири було прийнято без його згоди. Приватизацію було здійснено всупереч його інтересам, а саме він був позбавлений можливості у майбутньому скористатися безоплатною приватизацією житла на власний розсуд. Як визначено статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Станом на дату прийняття виконкомом спірного рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] був чинним Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно зі статтею 8 цього Закону (в редакції, що діяла станом на 19 березня 2009 року) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Отже згода на приватизацію неповнолітніх членів сім`ї законом не вимагалася. Згідно з пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року (діючого станом на дату приватизації) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Довідкою про склад сім`ї наймача, яка додавалася до заяви про приватизацію квартири, підтверджувалося, що разом з наймачем [PERSON] постійно мешкав його син [PERSON] , [INFO] , який на момент приватизації (17 березня 2009 року) не досяг віку 14 років. За змістом частини 3 статті 29 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 17 березня 2009 року), місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки [PERSON] , [INFO] , на момент приватизації постійно проживав разом з батьком [PERSON] і був членом його сім`ї, за ним зберігалося право на проживання у квартирі. Отже неповнолітній позивач на момент приватизації квартири мав право на участь у приватизації як член сім`ї наймача. Тому орган приватизації прийняв правомірне рішення про передачу квартири у спільну часткову власність наймачу [PERSON] та членам його сім`ї, в тому числі позивачу. Таке рішення, на момент його прийняття, відповідало вимогам закону та інтересам неповнолітнього сина наймача. Приймаючи це рішення, орган приватизації не міг передбачити, що участь неповнолітньої особи в приватизації квартири може призвести у майбутньому до порушення його прав. Рішення органу приватизації приймалося стосовно всіх зареєстрованих у квартирі осіб, які мали право користування квартирою як члени сім`ї наймача. Тому підстави для визнання цього рішення недійсним відсутні і позовні вимоги не підлягають задоволенню. Як визначено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed