Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за навчання в розмірі 14144, 52 грн, інфляційні втрати - 2936,14 грн та 3 % річних в розмірі 989, 35 грн, а також судові витрати. В обґрунтування вимог зазначено, що 25.08.2021 між сторонами був укладений договір 333 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою. Навчання відповідача здійснювалось на умовах надання платних послуг. Відповідно п. 4.3. договору №1091 вартість за період навчання 2021-2022 н.р. становить 24360, 00 гривень, 2022-2023 н.р. 24360, 00 грн. Згідно пункту 5.3. вищевказаного договору відповідач повинен був здійснювати щомісячну оплату, що відповідає 1/12 плати за рік. 31.10.2022 за порушення умов договору відповідача було відраховано наказом № 383-К(ОС) від 31.10.2022, дію договору припинено. Позивач належним чином виконав всі взяті на себе зобов`язання, однак відповідач обов`язок з оплати за отриману освітню послугу виконав частково, оскільки сплатив за навчання лише 14210,00 грн., що спричинило утворення заборгованості перед Університетом в розмірі 14144,52 грн. Ухвалою суду від 24.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 20). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату з відміткою "адресат відсутній". В судове засідання сторони не з`явились. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 25.08.2025 між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] було укладено Договір № 333 про навчання з 25 серпня 2021 року по 30 червня 2025 року (а.с. 5-6). Навчання Відповідача в Університеті здійснювалося на умовах надання платних послуг. Відповідно до Договору Університет взяв на себе зобов`язання надати відповідачу освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти. Протягом періоду навчання Позивач належним чином виконалав всі взяті на себе зобов`язання перед відповідачем. В свою чергу відповідач взяв на себе обов`язок виконувати вимоги освітньої програми та своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу, який належним чином не виконала. Так, [PERSON] була зарахована до університету наказом № 245-К-(ОС) від 10.08.2021 та з 01 вересня 2021 року приступила до навчання згідно навчального плану Університету (а.с. 7). Відповідно п. 4.3. договору № 1091 вартість за період навчання 2021-2022 н.р. становить 24360,00 гривень, 2022-2023 н.р. 24360,00. Згідно пункту 5.3. вищевказаного договору Відповідач повинна булла здійснювати щомісячну оплату, що відповідає 1/12 плати за рік. 31.10.2022 за порушення умов договору Відповідача було відраховано наказом № 383-К (ОС) від 31.10.2022 (а.с. 8). З цього часу дію Договору, відповідно до п.7.1 припинено. Фактично відповідач навчалася в Університеті з 01.09.2021 по 31.10.2022. За вказаний період Відповідачу, згідно умов Договору № 333 про навчання від 25 серпня 2021 року, нараховано 28 354, 52 грн. плати за навчання. З нарахованої суми відповідачем сплачено 14210,00 грн., що спричинило утворення заборгованості перед Університетом в розмірі 14144, 52 грн (а.с. 9). У відповідності до п. 3.1. Договору, Відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у порядку, що встановлені Договором, яке належним чином не виконав. Таким чином, невиконанням договірного зобов`язання у повному обсязі Відповідач завдав збитки Житомирському державному університету імені Івана Франка на загальну суму 14144,52 грн. Житомирський державний університет імені Івана Франка на адресу відповідача скерував лист про добровільне погашення заборгованості, вона попереджена про те, що у разі непогашення заборгованості у добровільному порядку, позивач буде змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені (а.с. 10-11). На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду розрахунок заборгованості, зі змісту якого вбачається, що позивачем нарахована заборгованість за договором від 25.08.2021 у сумі 14144, 52 грн; інфляційні збитки в сумі 2936, 14 грн; 3% річних у сумі 989, 35 грн (а.с. 12-14 ). Дослідивши умови укладеного між сторонами договору від 25.08.2021, суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості правильним. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Суд, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, встановивши на їх підставі фактичні обставини, дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати за освітні послуги відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 25.08.2021, що призвело до порушення майнових прав позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, на підставі ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 2422, 00 грн.

Outcome: approved