Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося до суду через свого представника адвоката Маслюженка М.П., з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 49689,95 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 30027,86 грн., залишку прострочених комісій в сумі 19662,09 грн., а також судові витрати: зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 7200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2019 року акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі - Банк) та [PERSON] уклали кредитний договір №22031000138391, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі - УДБО) та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір (далі Кредитний договір). Клієнт, підписанням кредитного договору підтвердив, що він акцептував УДБО шляхом підписання Заяви-згоди про приєднання і згоден з усіма його умовами в повному обсязі (з урахуванням всіх змін та доповнень), такі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у відділенні банку шляхом підписання з боку клієнта власноручним підписом, а з боку банку, відповідно до п.2.6. Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб, шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки банку та підпису уповноваженої особи банку (факсиміле), зокрема, з цим погодився відповідач, про що вказано в розділі 3 Кредитного договору. За умовами Кредитного договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.1.1., 1.2. Кредитного договору банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти (Кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 50800 гривень, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках і виконати зобов`язання за договором у повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору п.1.4. кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, що відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяці з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 26/07/2022 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту погоджена сторонами у відсотках від суми кредиту і її розмір також встановлений даним пунктом. Одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з «УНІКА Життя» договір добровільного страхування життя від 26/07/2019 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 10800 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. За умовами кредитного договору, а саме п.1.5., клієнт доручив банку в дату надання кредиту здійснити договірне списання коштів з рахунку клієнта в сумі страхового платежу на користь страховика, згідно з укладеним договором страхування. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок клієнта грошові кошти в сумі 50800 гривень, з яких сплатив на рахунок «УНІКА Життя» страховий платіж від імені клієнта в сумі 10800 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку клієнта. У подальшому клієнт виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. Згідно виписок по рахунку клієнта, за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, клієнт сплатив банку лише 60485,93 гривень. Останній платіж проведено 28/02/2022 року. Строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 26/07/2022 року. Однак, у зв`язку з початком війни на підставі самостійного рішення банку, як кредитора у кредитному зобов`язанні, з 01.03.2022 року були запроваджені «кредитні канікули», умови яких передбачали перенесення строку платежів за кредитом на погашення суми основного боргу (тіла кредиту) на майбутні періоди. Тривалість «кредитних канікул» визначалась банком індивідуально для кожного клієнта і відображена у виписках по рахунках відповідача. Зокрема протягом строку дії «кредитних канікул» банк: - не здійснював операцію по нарахуванню і винесенню на прострочку щодо сум належних з клієнта платежів на погашення основного боргу за договором; - комісія і проценти за користування кредитом нараховувалась банком і підлягали сплаті в строки, передбачені графіком погашення, що наведений у розділі 4 Кредитного договору, проте також не виносились на прострочку до закінчення строку «кредитних канікул». - кінцевий розмір заборгованості клієнта зі сплати комісії сформувався остаточно саме в день закінчення строку кредитування, що був встановлений кредитним договором 26/07/2022 року. Після вказаної дати банк не здійснював нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту та не нараховував штрафні санкції. У зв`язку із зазначеним, 27/09/2023 року сформувалася наступна заборгованість клієнта перед банком за кредитним договором: - залишок простроченого кредиту: в сумі 30 027,86 гривень; - залишок прострочених комiсiй: в сумі 19 662,09 гривень, що разом становить 49 689,95 гривень і підтверджується виписками з рахунку клієнта та розрахунком заборгованості, що здійснений банком і доданий до даного позову. В подальшому сума заборгованості не змінювалась. 11.04.2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №11/04/24. Відповідно до п.1.1. зазначеного договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку №1. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами пункт 1.2. Договору. Оформлення відступлення права вимоги відбувається в порядку, визначеному п.6.2 Договору, а саме: - п.6.2.2. права вимоги переходять до фактора з моменту у набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток №3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Даний Акт приймання-передачі підписаний сторонами 11.04.2024 року. Згідно п.6.3. Договору факторингу з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до умов п.6.2.2. цього Договору, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) клієнта за цими кредитними договорами. Відповідно до п.7.1. Договору факторингу фактор здійснює фінансування клієнта шляхом купівлі у нього права вимоги. Розмір фінансування становить 5400004,00 гривень без ПДВ і був сплачений фактором клієнту, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 18 від 11.04.2024 р. на суму 5 400 004,00 грн. Також, клієнт і фактор підписали додатки до договору факторингу, зокрема реєстр боржни\-ків і Акт приймання-передачі прав вимоги. Таким чином, фактор набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22031000138391 від 26/07/2019 року. Згідно до Розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №22031000138391 від 26/07/2019 року, сформованої АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» станом на 10.04.2024 року (дата, що передує дню відступлення права вимоги) заборгованість боржника/відповідача становить: залишок простроченого\~кредиту:\~в сумі\~30027,86\~гривень;\~ залишок прострочених комiсiй: в сумі 19 662,09 гривень, що разом складає 49689,95 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» станом на день відступлення права вимоги 11.04.2024 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Розмір заборгованості боржника/відповідача підтверджується розрахунком заборгованості від 10.04.2024 року та виписками по особових рахунках позичальника за період з дати укладення кредитного договору і до дати відступлення права вимоги за таким договором. Аргументи учасників справи Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року відкрито провадження по справі, з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11.08.2025 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області по справі було ухвалено заочне рішення згідно якого позовні вимоги ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», в інтересах якого діє представник адвокат Маслюженко Микола Павлович, до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Ухвалою суду від 14.10.2025 року заочне рішення від 11.08.2025 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представником позивача у позовній заяві разом з позовними вимогами заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Представник відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокат Калінін\~С.К.\~подав відзив\~на позовну\~заяву згідно якого просить позов ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 22031000138391 від 26.07.2019 в розмірі 9 671,67 грн. В решті позовних вимог відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» судовий збір в розмірі 471,49 грн., та судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 583,92 грн. Стягнути з позивача ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» на користь [PERSON] витрати в суді апеляційної інстанції по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери», за надання професійної правничої (правової) допомоги у в розмірі 4 832,15 грн., та судового збору в розмірі 605,60 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, зазначає, що згідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №22031000138391 від 26/07/2019 року, сформованої АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», станом на 10.04.2024 року (дата, що передує дню відступлення права вимоги) заборгованість боржника/відповідача становить: залишок простроченого кредиту: в сумі 30027,86 гривень; залишок прострочених комiсiй: в сумі 19 662,09 гривень, що разом складає 49689,95 гривень. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року N 1734-VIII, який діє з 10 червня 2017 року (в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь- яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Кредитний договір від 26.07.2019 року не містить опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу [PERSON] було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд констатує, що положення пункту 1.2. в частині сплати комісій, розділу 1 кредитного договору №22031000138391 від 26.07.2019 року, укладеного між АТ «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, яка по суті є платою за обслуговування кредиту є нікчемними. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З виписки за особовим рахунком відповідача слідує, що відповідачем сплачено комісію за обслуговування кредиту в сумі 20356,19 грн. Враховуючи, що нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемною умовою, то заборгованість за кредитним договором підлягає перерахуванню. Крім того, представник відповідача зазначає, що заборгованість за кредитним договором становить 30027,86 грн. 20356,19 грн. = 9671,67 грн. Також представник відповідача зазначає, що 11.04.2024 між АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №11/04/24 за яким до позивача перейшло права вимоги до відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав би право первісний кредитор АТ «Банк кредит Дніпро», а саме на суму 9671,67 грн. В даному випадку сторона відповідача враховує релевантну правову позиції, що викладена в аналогічній справі в заочному рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2025 по справі № 336/4598/25. Представник позивача\~ адвокат\~Маслюженко М.П.\~подав відповідь\~на відзив, згідно якого вказує, що умовами Кредитного договору, що був укладений між відповідачем та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», передбачена сплата позивальником банку щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості та встановлений її розмір. На переконання відповідача Банком включена в Кредитний договір несправедлива умова, щодо необхідності сплати відповідачем (Позичальником) плати за обслуговування кредиту, відповідно всі грошові кошти, що сплачені відповідачем на користь Банку в сумі 20356,19 грн. за таке обслуговування кредиту, мають бути зараховані на погашення тіла кредиту і відповідно розмір боргу має бути зменшений на таку суму. З даною позицією не погоджується. Звертає увагу, що кредитний договір №22031000138391, був укладений між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] 26.07.2019 року. Позивач, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] 11.04.2024 року. Виходячи із фактичних обставин справи, відповідач здійснив лише часткове погашення заборгованості по кредитному договору в період із 26.07.2019 року по 10.04.2024 року. Таким чином, якщо брати до уваги безпідставну тезу відповідача про недійсність положень кредитного договору, то [PERSON] платежі здійснювались на рахунки АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», який був на той момент кредитором відповідача. Виходячи із наведеного доводи відповідача про наявність підстав про здійснення перерахунку суми заборгованості є безпідставними, оскільки ТОВ «Санфорд Капітал» не отримувало кошти від [PERSON] , на момент здійснення оплати відповідачем позивач не був кредитором, а тому позивач не може нести відповідальність за дії які не вчиняв та не може нести відповідальність за правочином стороною якого він не був на момент виникнення відповідних цивільних правовідносин. Додатково, на підтвердження того, що стягнення з Позивача суми, сплаченої відповідачем на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», шляхом проведення зменшення суми заборгованості, суперечить положенням чинного законодавства та порушує права позивача, звертає увагу на наступне. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22031000138391 від 26.07.2019 року. В подальшому, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило право грошової вимоги за кредитним договором від 26.07.2019 року ТОВ «Санфорд Капітал» на підставі договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024 року. Враховуючи викладене ТОВ «Санфорд Капітал» є правонаступником, який отримав лише право вимоги, кредитора в рамках договору факторингу від 11.04.2024 року та не набув обов`язків сторони кредитного договору. Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» не є стороною кредитного договору укладеного між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] , а позивач набув право вимоги до відповідача на підставі окремого договору договору факторингу. Враховуючи зазначене, даний спір не є спором між Банком та клієнтом по кредитному договору, а тому правовідносини які стосуються обов`язку банку зарахувати безпідставно отримані кошти в рахунок погашення заборгованості не можуть розповсюджуватись на правовідносини ТОВ «Санфорд Капітал» та [PERSON] , оскільки вони виникли на підставі договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024 року. Таким чином,\~укладаючи кредитний\~договір з\~відповідачем і\~надаючи йому\~строком на\~36\~місяців грошові\~кошти в\~валюті гривня\~в сумі\~50800грн.\~Банк на\~підставі принципів\~справедливості,\~добросовісності і\~розумності,\~на які\~доречи посилається\~відповідач,\~мав всі\~підстави розраховувати\~на отримання\~прибутку на\~високому рівні,\~оскільки його\~ризики Банку\~є очевидно\~високими.\~Оскільки розмір\~процентів за\~користування кредитом,\~що встановлений\~Кредитним договором\~по ставці\~0,001%\~річних є\~нікчемно малим\~і очевидно\~носить символічний\~характер,\~то є\~цілком зрозумілим,\~що за\~рахунок вказаних\~процентів Банк\~не отримує\~жодного істотного\~прибутку і\~операція з\~надання кредиту\~під такий\~відсоток не\~має економічного\~сенсу.\~Проте Банк\~є суб`єктом\~підприємницької діяльності,\~що дії\~на власний\~ризик і\~з метою\~отримання прибутку.\~Таким чином,\~є цілком\~логічним,\~що Банк\~все ж\~має право\~отримати прибуток\~від надання\~коштів у\~кредит.\~Однак,\~в даному\~конкретному випадку,\~умови Кредитного\~договору,\~що погоджені\~сторонами,\~передбачали обов`язок\~Позивальника здійснювати\~оплату за\~розрахунково-касове\~обслуговування кредитної\~заборгованості Банком.\~І саме\~ці платежі\~мали сформувати\~економічний сенс\~цієї операції\~для Банку.\~В іншому\~ж випадку,\~якщо припустити\~відсутність таких\~платежів з\~боку Позичальника,\~виникає істотний\~негативний дисбаланс\~договірних інтересів\~саме в\~бік Банку,\~оскільки надання\~кредиту стає\~майже безоплатним.\~Згідно до\~Графіку щомісячних\~платежів за\~користування кредитом,\~за умови\~належного виконання\~Позичальником своїх\~обов`язків за\~договором,\~розмір процентів\~за весь\~час мав\~становити лише\~0,95грн.\~З урахуванням\~наведеного вважаємо,\~що в\~даному спорі\~не підлягають\~застосуванню узагальнені\~висновки судової\~практики,\~щодо несправедливості\~та незаконності\~умов кредитних\~договорів щодо\~необхідності сплати\~Позичальником плати\~за обслуговування\~кредитної заборгованості.\~Вважаємо,\~що в\~кожному окремому\~випадку суд\~повинен оцінювати\~в чому\~полягали дійсні\~домовленості сторін,\~і яким\~чином забезпечувався\~баланс договірних\~інтересів.\~«Автоматичне» трактування\~статусу позичальника,\~як слабшої\~сторони у\~кредитних правовідносинах\~є не\~завжди виправданим,\~і може\~нести ризики\~порушення права\~кредитодавця на\~ведення чесної\~підприємницької діяльності.\~Зокрема,\~підписуючи Кредитний\~договір і\~отримуючи значну\~суму кредиту\~на достатньо\~довгий строк\~Відповідач,\~діючи розумно\~і добросовісно\~не міг\~не розуміти,\~що таке\~користування має\~бути платним\~і ця\~плата не\~може становити\~0,95грн.\~за увесь\~час кредитування!\~Отже він\~надав свою\~згоду і\~зобов`язався здійснювати\~таку оплату\~в формі\~плати за\~розрахунково-касове\~обслуговування кредитної\~заборгованості,\~а не\~у формі\~процентів за\~користування кредитом,\~і в\~цьому немає\~жодних порушень\~його прав\~або застосування\~банком нечесної\~ділової практики.\~Крім того,\~слід зауважити,\~що механічне\~посилання на\~нікчемність \~маніпуляція,\~адже відповідно\~до практики,\~Верховний Суд\~відходить від загального підходу автоматичного визнання комісій нікчемними. У більшості справ, де комісію визнавали недійсною вона була непогоджена або нав`язана. Тут погоджена прямо, не прихована, не за межами закону. Важливою обставиною є й те, що Відповідач обґрунтовує свою позицію щодо визнання пункту кредитного договору недійсним і наявність підстав для здійснення перерахунку суми заборгованості посилаючись, серед іншого, і на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Так, в справі, на яку посилається Відповідач, спір, який розглядався судами виник між сторонами кредитного договору, тобто між банком та клієнтом, в даному спорі права вимоги не відступались, не змінювався суб`єктний склад у правовідносинах та не змінювалась особа, яка на підставі недійсних умов правочину безпідставно набула грошові кошти клієнта. Таким чином правовідносини які є предметом розгляду в даній справі та правовідносини, які є предметом розгляду в судовій справі на яку посилається відповідач не є подібними, тотожними, а тому відсутні підстави для застосування висновків Верховного Суду до правовідносин, які розглядаються в даній справі. На підтвердження викладеного висновку звертаємо увагу суду на правові висновки Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року у справі №373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Викладені обставини, норми чинного законодавства та висновки зроблені Верховним Судом підтверджують безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача про недійсність положень кредитного договору щодо обов`язку відповідача оплачувати кошти за обслуговування кредиту, а тому при ухваленні рішення по суті у суду відсутні підстави для взяття до уваги відзиву на позовну заяву. З урахуванням зазначеного, позиція відповідача щодо нікчемності зазначеної умови є хибною. Відповідно сплачені відповідачем на користь Банку кошти за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості не підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту, а заборгованість за простроченими платежами за розрахунково-касове обслуговування підлягає стягненню в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом 26.07.2019 року АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] уклали кредитний договір №22031000138391, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі - УДБО) та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. Відповідно до п.1.1., 1.2. Кредитного договору банк надав клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 50800 гривень, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках і виконати зобов`язання за договором у повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору п.1.4. кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, що відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяці з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 26/07/2022 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту погоджена сторонами у відсотках від суми кредиту і її розмір також встановлений даним пунктом. Одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з «УНІКА Життя» договір добровільного страхування життя від 26.07.2019 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 10800 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. За умовами кредитного договору, а саме п.1.5., клієнт доручив банку в дату надання кредиту здійснити договірне списання коштів з рахунку клієнта в сумі страхового платежу на користь страховика, згідно з укладеним договором страхування. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок клієнта грошові кошти в сумі 50800 гривень, з яких сплатив на рахунок «УНІКА Життя» страховий платіж від імені клієнта в сумі 10800 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку клієнта. У подальшому клієнт виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. Згідно виписок по рахунку клієнта, за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, клієнт сплатив банку лише 60485,93 гривень. Останній платіж проведено 28/02/2022 року. Строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 26.07.2022 року. У зв`язку із зазначеним, 27.09.2023 року сформувалася наступна заборгованість клієнта перед банком за кредитним договором: залишок простроченого кредиту: в сумі 30 027,86 гривень; залишок прострочених комiсiй: в сумі 19 662,09 гривень, що разом становить 49 689,95 гривень і підтверджується виписками з рахунку клієнта та розрахунком заборгованості, що здійснений банком і доданий до даного позову. В подальшому сума заборгованості не змінювалась. Так, 11.04.2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №11/04/24. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку №1. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами пункт 1.2. Договору. Згідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №22031000138391 від 26/07/2019 року, сформованої АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», станом на 10.04.2024 року (дата, що передує дню відступлення права вимоги) заборгованість боржника/відповідача становить: залишок простроченого кредиту: в сумі 30027,86 гривень; залишок прострочених комiсiй: в сумі 19 662,09 гривень, що разом складає 49689,95 гривень.. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір, на підставі заяви згоди № 1131989 від 26.07.2019 року, які власноручно підписані останнім. Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення\~статті 638 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими\~ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що первісний кредитор за кредитним договором надав [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, який використовувався відповідачем, що підтверджується випискою по особовому рахунку, тобто виконав свої зобов`язання з надання коштів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Суд встановив, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідача за кредитними договором №22031000138391 від 26.07.2019 року відповідно до договору факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги, а саме з 11.04.2024 року ТОВ "Санфорд Капітал" стало кредитором за вказаним кредитним договором на підставі ст. 512 ЦК України. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданих позивачем вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 49689,95 грн., з яких: залишок простроченого кредиту в сумі 30027,86 грн. та залишок прострочених комісій в сумі 19662,09 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Оцінюючи зміст положення пунктів 1.1 та 1.2 кредитного договору, якими передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, надання безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору \~№22031000138391 від 26.07.2019 року, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту (з 26.07.2019 року по 25.05.2020 року 5% від суми кредиту, з 26.05.2020 по 25.02.2021 року 4% від суми кредиту, з 26.02.2021 року по 25.11.2021 року 3% від суми кредиту, з 26.11.2021 року по 26.07.2022 року 1,95% від суми кредиту) суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] 26.07.2019 кредитного договору №22031000138391 та отримання за його умовами грошових коштів; враховуючи неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості перед банком; встановивши нікчемність умов договору щодо нарахування комісії, - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача залишку простроченого кредиту у розмірі 30027,86 грн. Таким чином, суд не погоджується з посиланням представника відповідача щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22031000138391 від 26.07.2019 лише в розмірі 9671,67 грн. (30027,86 грн. 20356,19 грн. = 9671,67 грн.), що спростовується наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором №22031000138391 від 26/07/2019 року, сформованоого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», станом на 10.04.2024 року. Підстави для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» \~заборгованості по простроченій комісії у розмірі 19662,09 грн. відсутні з наведених вище підстав, у зв`язку з нікчемністю умов договору щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Суд також звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Відповідного обґрунтування (з наданням доказів) наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору в позовній заяві не наведено. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Щодо судових витрат За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (2422,40 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам (60,43%) в сумі 1463,85 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях): - договір про надання правової допомоги № 1/04 від 01.04.2024; - акт приймання-передачі послуг з правової допомоги № 4 від 16.12.2024 року, відповідно до якого надано такі послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника 1 200 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з 1 боржника 6 000 грн. Загальна сума 7 200 грн.; - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; - ордер на надання правничої допомоги від 19 серпня 2024 року. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №\~904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Позивач не надав доказів фактичної оплати вартості виконаних послуг з надання професійної правничої допомоги, у виді квитанції про сплату вартості послуг у заявленому розмірі, або платіжного доручення на перерахування обумовлених коштів в сумі 7200 грн. Враховуючи, що представник відповідача визнав частково судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 583,92 грн. Крім того, представник відповідача просить стягнути з ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» на користь [PERSON] витрати в суді апеляційної інстанції по оплаті послуг АБ «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 4832,15 грн. та судового збору в розмірі 605,60 грн. з подання заяви про перегляд заочного рішення. Згідно квитанції №8Q62-7Y5M-2ESE від 24.08.2025 відповідачем сплачено суму судового збору в розмірі 605,60 грн. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (605,6 грн.) пропорційно задоволеним позовним вимогам (39,57%) в сумі 239,63 грн. На підтвердження надання відповідачу [PERSON] правничої допомоги АБ «Калінін і Партнери» надано: договір №б/н про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25.08.2025 року; додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової допомоги) №б/н від 25.08.2025; рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару; акт виконання робіт (наданих послуг) від 24.10.2025. Однак, враховуючи, що не підтверджено факту оплати послуг за надання послуг професійної правничої допомоги згідно укладеного між АБ «Калінін і Партнери» та [PERSON] договору №б/н про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25.08.2025 року, у виді квитанції про сплату вартості послуг у заявленому розмірі, або платіжного доручення на перерахування обумовлених коштів в сумі 6000 грн., тому у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4832,15 грн. слід відмовити.

Outcome: partial