Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

10.09.2025 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість у загальному розмірі 38097,31 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 10000,00 грн, заборгованості по сплаті відсотків 28097,31 грн, а також понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 26.11.2019 між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] укладено договір №TDB.2019.0991.1551 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту кредитної лінії, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 виникла заборгованість у розмірі 38097,31 грн, з них: 10000,00 грн заборгованість за кредитом, 28097,31 грн заборгованість за відсотками. На підставі договору про відступлення прав вимоги право грошової вимоги по вказаному кредитному договору перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ», що і стало підставою для звернення до суду. 18.09.2025 за ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом на подання відзиву не скористався, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд його справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений, в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, з огляду на позицію сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Установлено, що підписаною 25.10.2019 [PERSON] підписав Заяву-анкету на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, в якій просив відкрити на його ім`я поточні рахунки: в доларах США, у Євро, у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, та надати платіжну картку міжнародної системи миттєвого випуску (не персоніфіковану), а також просив встановити на його поточний рахунок у гривнях ліміт кредитної лінії на умовах згідно діючих тарифів банку (а.с. 63). 25.10.2019 між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] укладено договір №TDB.2019.0991.1551 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, за умовами якого цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК» (а.с. 72-74). Відповідно до п. 1.2 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] (Картковий рахунок 1) в гривні; поточний рахунок № [NUMBER] (Картковий рахунок 2) в доларах США; поточний рахунок № [NUMBER] (Картковий рахунок 3) в Євро на підставі отриманої від клієнта Заяви-анкети встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної системи. Розділом 2 договору узгоджені основні умови та порядок надання кредиту, а саме: максимальний ліміт кредитної лінії 200000,00 грн; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах, - до 62 днів; процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів 0,0001%; процентна ставка (тариф todobank) 56%; кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі (до 16:00 год.) 24.10.2020; реальна річна процентна ставка (тариф todobank) 87,30%; загальна вартість кредиту на дату укладення договору (тариф todobank) 273293,00 грн.. Також [PERSON] 25.10.2019 підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому йому надана інформація щодо умов кредитування, та додаток №1 до договору Тарифний пакет «todobank»\~(а.с.\~10,\~73-74). Згідно з підписаною відповідачем Заявою-анкетою на відкриття рахунку та видачу платіжної картки останній 29.10.2019 отримав платіжну картку № [NUMBER] та ПІН конверту. З виписки по особовим рахункам за період з 26.11.2019-03.09.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості, тобто своїми діями підтвердив свою згоду з умовами укладеного договору (а.с. 56-61, 64-71). Згідно з вимогами ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів. Відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту виконані не були. 03.09.2024 між АТ «МЕГАБАНК» (Банк) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор), відповідно до результатів відкритих торгів(аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, укладено договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, на підставі якого Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, зокрема, за кредитним договором №TDB.2019.0991.1551, укладеним з [PERSON] , у розмірі 38097,31 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 10000,00 грн, заборгованість за відсотками 28097,31 грн (а.с. 20, 36-38, 42). 27.12.2024 між ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» як первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» як Новим кредитором укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги, а 23.05.2025 додаткову угоду №1 до нього, на підставі яких ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №TDB.2019.0991.1551, укладеним з [PERSON] , у розмірі 38097,31 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 10000,00 грн, заборгованість за відсотками 28097,31 грн (а.с. 34-35, 39, 54). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст.\~516\~ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517\~ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Оскільки, ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» на підставі договорів про відступлення прав вимоги набуло право вимоги за договором про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 25.10.2019 №TDB.2019.0991.1551, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними чи погашення боргу первісним кредиторам матеріали справи не містять. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №TDB.2019.0991.1551 та виписками по особовому рахунку відповідача станом на 03.09.2024 заборгованість [PERSON] складає 38097,31 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за основним боргом, 28097,31 грн заборгованість за відсотками (а.с. 55-61, 64-71). Розмір заборгованості та розрахунок заборгованості відповідачем не спростовані. В п. 3 ч. 2 ст.\~129\~Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.ст. 76, 77\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025 про надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» з додатками до нього (а.с. 48-53); акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12116854 від 14.08.2025 (а.с.19). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт представником позивача зазначено, що ним здійснено таку роботу: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника 1200,00 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з 1 боржника 10000,00 грн. Загальна сума 11200,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.\~19\~ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 11200,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.\~137\~ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 9). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 4422,40 грн.

Outcome: approved