Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, перевід прав покупця, право власності на 1/2 частку квартири, поділ майна та стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2015 року сторонни зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис 1995. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що під час їх спільного проживання вони мали намір купити для сім`ї квартиру, для чого збирали та відкладали кошти. Так, в червні 2021 року почали підбирати варіанти двокімнатної квартири та їм підійшов варіант купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] . Через догляд за дитиною, позивач довірила оформлення документів на квартиру чоловіку. Згодом, [PERSON] повідомив, що все оформив 12.07.2021 року і вони можуть переїздити та вселитися в квартиру. Проте квартира потребувала ремонту, який був виконаний за спільні кошти та за допомогою її батьків та брата. [PERSON] зазначає, що квартиру придбали за спільні кошти подружжя, сплативши близько 30000,00 дол. США, що еквівалентно 840000,00 грн., на ремонт близько 10000,00 дол. США, що еквівалентно 370000,00 грн. Також за\~спільні кошти\~під час\~шлюбу сторонни\~придбали автомобільDAEWOO\~LANOS, 2007 року випуску, вартість якого наразі складає 149450,00 грн. Між сторонами склались неприязні стосунки та збираючи речі для окремого проживання позивач дізналася, що договір купівлі-продажу на квартиру був оформлений на ім`я бабусі відповідача - [PERSON] , яка не вселялася, не проживала, має невеликий розмір пенсії та ремонт спірної квартири не здійснювала. Удаваність правочину підтверджується фотографіями в мобільному телефоні, в вайбері на якому зображений відповідач з пачкою грошей, які збиралися на покупку квартири, та укладення в той же день договору дарування спірної квартири на ім`я чоловіка. Вказані дії були направлені на позбавлення позивача права на частку в спільному майні подружжя. Крім того, за час спільного проживання, за спільні кошти подружжям було придбано наступне майно (яке знаходиться у вказаній вище квартирі): кухня 38000\~грн.,\~варильна поверхня\~ELEYUS\~BERTA\~60 BLCF\~(чорна\~чуг.газ.\~контр)\~7000\~грн.,\~електрична духова\~шафа Zanussi\~11000\~грн.,\~змішувач Прованс\~кухня граніт\~чорний 1411\~грн.,\~мийка з\~кварцового піску\~на кухню\~2066\~грн.,\~кухонна витяжка\~Eleyus\~5000\~грн.,\~жалюзі на\~вікно (кухня)\~1400\~грн.,\~кухонний стіл\~6000\~грн.,\~кухонні стільці\~(4\~шт.)\~6000\~грн.,\~душова кабіна\~11150\~грн.,\~душова система\~без змішувача\~NEO\~Vero\~NBV 051K 2294,40 грн., змішувач Церсаніт 2000 грн., умивальник Kraft 2800 грн., унітаз-компакт COLOMBO Пульс 1999 грн., дзеркало у ванну 1000 грн., пральна машина SAMSUNG 15000 грн., бойлер 5000 грн., рушникосушарка електрична у ванну 3000 грн., кондиціонер Cooper Hunter 10600 грн., роботи по монтажу систем кондиціонування 500 грн., шафа-купе 3-х дверна 12000 грн., тюль на вікно в дитячу кімнату 1500 грн., штори на вікно в дитячу кімнату 2000 грн., тканинні ролети на вікно на балкон 2000 грн., люстра світлодіодна Titanum у велику кімнату 2930 грн., люстра світлодіодна в дитячу кімнату 1800 грн., люстра світлодіодна в коридор 950 грн., стельовий світильник на кухню 1000 грн., стельовий світильник у ванну 800 грн., Led-світильник на балкон 263 грн., подвійні розетки по квартирі 2500 грн., вимикачі по квартирі 700 грн., міжкімнатні двері (4 шт.) 20000 грн., вхідні двері 10000 грн. Всього на 180000 грн., що підтверджується чеками. На підставі викладених вище осбтавин [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просить: - визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним мйном подружжя; - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 12.07.2021 року між проджавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] визнати недійсним; - перевести з покупця [PERSON] на [PERSON] права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 12.07.2021 року щодо квартири [ADDRESS] ; - визнати її право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; - поділити між ними майно подружжя по 1/2 частці, виділивши позивачу на праві власності наступне майно: електрична духова\~шафа Zanussi\~11000\~грн., кухонний стіл\~6000\~грн., пральна машина\~SAMSUNG\~15000\~грн., шафа-купе\~3-х\~дверна 12000\~грн., кондиціонер Cooper\~Hunter\~10600\~грн., кухня 38000 грн. всього на суму 92800,00 грн.; - стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 вартості автомобіля в розмірі 74725 грн.; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати та оплату за експертизу квартири та автомобіля. Ухвалою суду\~від 15.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.08.2024\~року заяву [PERSON] було задоволено та забезпечено позов шляхом накладення арешту із забороною відчуження до набрання рішенням суду законної сили автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, зареєстрованого за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Вподальшому, ухвалою суду від 03.10.2024\~року заяву позивача задоволено та призначено у справі судово-технічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Подільський центр судових експертиз». На вирішення експерта поставлено таке питання : - чи є ознаки відмінності купюр номіналом 100 доларів, які тримає в руках [PERSON] на фото, яке додане в якості доказів по справі, від оригіналів купюр номіналом 100 доларів США, випущених в обіг країною США, тобто, чи виготовлені вони як сувенірні чи в інший недержавний, кустарний спосіб? В зв`язку з не можливістю проведення судової експертизи та залишення ухвали без виконання, через відсутність в штаті ТОВ «Подільський центр судових експертиз» судових експертів із кваліфікацією, яка дозволяє надати відповідь на питання ухвали суду від 03.10.2024 року, ухвалою суду від 29.10.2024 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 06.03.2025\~року визнано обов`язковою явку в судове засідання відповідача [PERSON] для надання особистих пояснень та ухвалою суду від 03.04.2025\~року застосовано заходи процесуального примусу до відповідача [PERSON] , стягнуто з останньої штраф у розмірі 5000,00 грн. у дохід державного бюджету. Представником відповідача було подано\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого останній\~не погоджується\~з вимогами\~позивача з\~таких підстав.\~Через різні\~погляди на\~життя та\~різні харакрети,\~подружнє життя\~позивача з\~відповідачем постійно\~було на\~межі розірвання\~шлюбу,\~проте наявність\~дитини їх\~стримувало.\~Хоч і\~формально подружжя\~перебувало у\~шлюбі,\~однак час\~від часу\~стабільно проживали\~окремо.\~У 2018\~році,\~під час\~окремого проживання\~дружини з\~дитиною,\~відповідач поїхав\~за кордон\~до свого\~батька та\~переказував кошти\~на утримання\~дочки.\~Повернувшись додому\~він придбав\~за власні\~кошти спірний\~автомобільDAEWOO LANOS за 40000 грн., який є його особистою приватною власністю. Формальність відносин між подружжям у 2018 році підтверджується ухвалами Іллінецького районного суду Вінницької області про відкриття провадження у справі про розірвання шлюбу та згодом залишення позову без розгляду. В серпні 2019 року відповідач знову поїхав за кордон до батька, оскільки сімейне життя у нього не складалось, де перебував до травня 2021 року. В цей час у позивача був інший чоловік. На цей момент позивач проживала в кімнаті гуртожитку, наданої їй роботодавцем. Таким чином, подружжя не могло збирати кошти на придбання квартири, оскільки не проживали разом та не вели спільне господарство. На момент повернення в Україну відповідачу було відомо про намір його бабусі подарувати йому квартиру, про що він повідомив позивачу. Після цього, відносини між подружжям налагодилися, відповідач ділився світлинами квартири та запрошував на огляд квартири. Дізнавшись про придбання квартири бабою, позивач образилася та їх відносини погіршилися. Також згідно з вимогами законодавства під час нотаріального посвідчення договору потрібна згода другого з подружжя. На момент отримання у дар, квартира була у придатному для проживання стані, однак за наявності у відповідача фінансових заощаджень, відновлення шлюбних відносин, він вирішив власними силами зробити ремонт у цій квартирі. Все робилось своїми силами та поступово. Дійсно батько та брат позивача допомагали фізично у таких роботах. Щодо надання батьками позивача фінансової допомоги, то жодних коштів принаймі на купівлю чи ремонт квартири батьки не надавали, а якщо і надавали, то вони не були вкладені в квартиру. Всю техніку та меблі відповідач перевіз з квартири свого батька. Надані чеки не підтверджують купівлі речей позивачем, чи її рідними. Усі фото зроблені коли відповідач перебував в Ізраїлі та не мають жодного відношення до предмету спору. Крім того, позивачем жодним чином не доведено, що договір купівлі-продажу та дарування квартири є удаваним. З огляду на викладенене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Також відповідачем [PERSON] \~було надано\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~вона не\~погоджується з\~вимогами позивача,\~оскільки кошти,\~які вона\~виратила на\~квартиру,\~є її\~особистими збереженнями.\~На той\~час вона\~мала декілька\~земельних ділянок\~(паїв),\~які здавала\~в оренду\~і отримувала\~кошти.\~Також все\~своє життя\~вона вела\~домашнє господарство,\~а вирощену\~продукцію реалізовувала.\~В тому\~році здійснила\~продаж однієї\~земельної ділянки,\~отримавши частину\~коштів наперед.\~Решту отриманих\~коштів вона\~передала онуку\~на ремонт\~автомобіля.\~Тому [PERSON] \~мала кошти\~на купівлю\~квартири,\~а твердження\~позивача є\~безглуздими і\~нічим не\~спростовані.\~Відповідач також\~зазначає,\~що шлюб\~між пдружжям\~з 2018\~року існував\~суто формально,\~так як\~вони проживали\~за різними\~адресами.\~Знаючи про\~складні сімейні\~відносини онука,\~вона вирішила\~зібрані кошти\~витрати на\~купівлю спірної\~квартири,\~в якій\~би він\~міг проживати.\~Пошуком квартири\~просила зайнятись\~саме [PERSON] ,\~оскільки вона\~проживає в\~іншому місці\~та не\~має можливості\~їздити в\~м.\~Вінницю.\~Дізнавшись про\~це,\~позивач різко\~змінила своє\~ставлення до\~чоловіка,\~почала активно\~з ним\~бачитись,\~спілкуватись.\~Після придбання\~квартири,\~вона відразу\~подарувала її\~онуку,\~щоб той\~міг оформити\~на себе\~всі рахунки.\~За таких\~обставин доводи\~позивача,\~що квартира\~була куплена\~за спільні\~кошти не\~відповідає дійсності.\~Просила відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог[PERSON] в повному обсязі. Позивачем було надано суду відповідь на відзив, згідно з якою вона отримала кімнату в гуртожитку, де вони з чоловіком зробили ремонт та придбали меблі, які вподальшому були перевезені у спірну квартиру. Також за спільні кошти було придбано автомобіль «Таврія», а згодом - DAEWOO LANOS на який вона передала 4000 дол. США зі спільних коштів. Дійсно вона зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, проте у звязку з примиренням залишила його без розгляду. Також подружжя планувало їхати за кордон, однак через наявність малолітньої дитини, поїхав лише чоловік заробляти кошти на сім`ю. Твердження, що вона була обізнана про намір баби подарувати відповідачу квартири не відповідає дійсності, оскільки у неї не було таких коштів. Під час реєстрації її в квартирі, питанням займався чоловік, тому документи вона не бачила. З приводу погіршення шлюбних відносин після набуття права власності на квартиру, то навпаки вони раділи власному житлу, про яке мріяли, так як заробляли і відкладали разом кошти на цю квартиру. Також у купівлі квартири допомогли її батьки які постійно підтримували і фінансово, і працею від початку шлюбу. Ремонт в новій квартирі робили спільно, а також їм допомагали рідній брат позивача [PERSON] та її батько [PERSON] . Твердження, що всю техніку і меблі відповідач перевіз з квартири свого батька є неправдивими. Дозволу на оформлення договору купівлі-продажу та дарування спірноїх квартири вона не надавала, не була присутньою при їх оформленні, квартира куплена за їх з відповідачем та її батьків кошти, всупереч її волі, без її відома та дозволу, чим порушено її з дочкою право на житло. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив. В судовому\~засіданні відповідач [PERSON] та його\~представник заперечили протии задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково суду пояснила, що спірну квартиру вона купила та подарувала онуку, оскільки він єдиний онук який їй допомагає і не мав власного житла. Тому вона вирішила, що придбає йому квартиру. Пошуком квартири займався онук і коли знайшов, то вони домовилися про зустріч, оглянули квартиру та поїхали до нотаріуса. Оформили договір купівлі-продажу з продавцем і після цього відразу договір дарування. Отже, спірна квартира не є спільним майном подружжя, а є подарунком онуку і його власністю. Заслухавши пояснення\~сторін,\~допитавши свідків,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позов\~підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи\~встановлено,\~що 01.08.2015\~року сторони\~зареєстрували шлюб\~у Відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Вінницького міського\~управління юстиції у Вінницькій\~області,\~про що\~зроблено відповідний\~актовий запис\~№1995\~(Т.\~1\~а.с.\~27). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітню дитину\~ дочку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (Т. 1 а.с. 32). Щодо судового наказу №127/11706/23 про стягнення з відповідача аліментів на дитину, то суд не приймає його до уваги, оскільки стягнення аліментів не підтверджує факт фактичного припинення шлюбу, так як аліменти можуть стягуватися як під час шлюбу, так і після його розірвання. Судом встановлено, що 12.07.2021 року було укладено: -між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., зареєстрований в реєстрі за №810, відповідно до пункту 1.1. якого [PERSON] , передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Загальна площа 44,4 кв.м., житлова площа 24,2 кв.м. Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору, продаж цей вчинено за 820000,00 грн., що еквівалентно 30015,00 дол. США, яка повністю отримана продавцем до підписання цього договору (Т.1 а.с. 127-128); -[PERSON] (дарувальник)\~-\~договір дарування\~квартири,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Вінницького\~міського нотаріального\~округу Троян\~А.С.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№815,\~відповідно до пункту першого якого [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] (обдаровуваний) прийняв в дарунок квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 6 цього договору, дарунок сторони оцінили в сумі 500000,00 грн. (Т. 1 а.с. 155-156). Відповідно до п. 8 договору дарування, сторонни підтвердили, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто, не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України; укладення цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір відповідає реальній домовленості сторін. Також п. 10 договору дарування визначено, що дарувальник та обдароруваний, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, які обумовлені цим договором. З приводу матеріального стану покупця [PERSON] на придбання спірної квартири, то матеріали справи містять відомості, що: остання постійно проживає в [ADDRESS] , де володіє будинковолодінням, земельною ділянкою та паєм (Т. 1 а.с. 192), отримувала орендну плату за паї (Т. 1 а.с. 231, 247-248). Також з витребуваних судом доказів вбачається, що з 2015 року по 2022 рік [PERSON] працювала у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М.Коцюбинського, де отримувала заробітну плату (Т. 1 а.с. 236-243). З договору про виконання робіт №УК-21/ від 04.09.2021 року вбачається, що відповідачем [PERSON] було замовлено виконання робіт по монтажу кондиціонера за адресою: [ADDRESS] . Вартість робіт склала 3400,00 грн. (Т. 1 а.с. 10-12, 18, 19). Суд не приймає до уваги, надані позивачем ряд квитанцій, бланків-замовлень, прибуткових касових ордерів, актів щодо придбання рухомого майна вказаного в\~позовній заяві(вхідних дверей, змішувача, ламінату, світильника, унітаза, мийки, плитки, кухню), оскільки вони не є належними доказами, зокрема в них відсутні відомості щодо: особи-покуця, адреси їх доставки та отримувача товару. Крім того, вхідні двері були замовлені ще до дати придбання спірної квартири. Щодо описанного державним виконавцем майна, яке перебуває в спірній квартирі, слід зазначити, що сам факт його опису не підтверджує його придбання сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти. Суд не приймає до уваги, долучені позивачем до позову копії фотознімків, оскільки вони не є належними та допустимими доказами, зокрема вони не містять дати і місце їх вчинення, з них не вбачається можливості достовірної ідентифікації зображених об`єктів за виробником та найменуванням. Щодо твердження відповідача [PERSON] стосовно його проживання тривалий час за кордоном, то згідно з витребуваними судом відомостями він 01.08.2019 року виїхав з України та повернувся в Україну 25.05.2021 року (Т. 2 а.с. 11). Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з дочкою зареєстрували своє місце проживання в спірній квартирі [INFO] (Т. 1 а.с. 7, 220). Разом з тим, згідно з довідками Вінницького державного педагогічного університету ім. М.Коцюбинського №03/13, №03/21 від 20.02.2024 року та від 12.03.2024 року [PERSON] з чоловіком [PERSON] дійсно проживали з 01.03.2016 року по 17.06.2022 року в гуртожитку [ADDRESS] , сек. 6/3, що належить університету (Т. 1 а.с. 244, Т. 2 а.с. 25). Проаналізувавши викладене вище, слід відзначити, що окреме проживання подружжя не припиняє шлюбу. За такого режиму проживання подружжя зберігає подружні права та обов`язки. Щодо доводів [PERSON] про існування формальних відносин між подружжям, то на підтвердження цього суду не надано належних та допустимих доказів, зокрема рішення суду про встановлення факту окремого проживання подружжя протягом певного часу. З приводу свідчень свідків [PERSON] (тітка відповідача) та [PERSON] (мати позивача), то суд ставиться до їх свідчень критично, оскільки вони є заінтересованими особами у справі та про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень вони не попереджались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що подружжя [PERSON] проживало в гуртожитку, де зробили ремонт, придбали меблі, пральну машину, бойлер. Виселелись з гуртожитку у 2021 році до помешкання батька [PERSON] та робили ремонт у квартирі, яку придбали. В них було два автомобіля. [PERSON] їздив у Ізраїль на заробітки, а потім вони розійшлися. У 2022 році вивезли меблі з гуртожитку. Інші обстаини щодо спірного майна їй не відомі. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.\~202\~ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою ст.\~638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст. 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п`ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (ст. 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного у справі 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20) у постанові від 14.02.2022 дійшов наступних висновків. Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235\~ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного від 14.02.2022 року у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20), постановах від 01.06.2022 у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-18267св21), від 07.06.2022 року у справі № 756/15583/17 (провадження № 61-20565св21), від 05.10.2022 року у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-6340св22) від 27.07.2022 року у справі №201/5565/19 (провадження № 61-14926св21) та від 16.11.2022 року у справі № 522/7408/20 (провадження № 61-4871св22). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформованим у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 (провадження№14-435цс18), суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Разом з\~тим,\~позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вимогою про визнання договорів\~купівлі-продажу\~квартири недійсним\~та одночасно з переведенням\~прав покупця\~за цим\~договором на [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Крім того, при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири і переведення прав покупця не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрала неефективний спосіб захисту в цій частині вимог. В зв`язку з цим, квартира [ADDRESS] не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя шляхом виділення позивачу на праві власності: електричну духову шафу, кухонного столу, пральної машини, шафи-купе, кондиціонеру, кухні, то вона не підлягає задоволенню за недоведеністю. Вирішуючи питання про стягнення грошової компенсації за автомобіль, то слід зазначити наступне. На виконання\~ухвали суду,\~Регіональним сервісним\~центром ГСЦ\~МВС у\~Вінницькій,\~Черкаській та\~Кіровоградській областях\~повідомлено,\~що в\~період з\~2015\~року по\~2024\~рік за\~відповідачем [PERSON] \~було зареєстровано\~транспортний засіб\~DAEWOO\~LANOS, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598, дата реєстрації 31.08.2018 року (Т. 2 а.с. 132). За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14), ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12. 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з Висновком про вартість №12, складеного ТОВ «Подільський\~експертний центр» 27.11.2023\~року на виконання\~замовлення [PERSON] ,\~орієнтовна середня вартість майна\~ автомобіля DAEWOO\~LANOS, 2007\~року випуску,\~сірого кольору,\~об`єм\~1598,\~враховуючи інформацію\~зі слів\~замовника:\~автомобіль укомплектований,\~знаходиться в\~задовільному стані\~(робочому,\~без пошкуоджень,\~не був\~у ДТП),\~згідно з\~даними продажу\~мережі Інтернет\~на подібне\~майно становить\~149450,00\~грн. (Т.\~1\~а.с.\~26\~на звороті). Отже вартість\~1/2\~частки вказаного\~автомобіля становитиме 74725,00 грн. Слід зазначити,\~що відповідач\~не вживав\~будь-яких\~можливих заходів\~для доведення\~дійсної вартості\~автомобіля на\~час вирішення\~спору.\~Зокрема, суду не\~було надано\~доказів щодо\~наявних механічних\~пошкоджень та\~відчудження його іншій особі, які могли б бути враховані експертом при проведенні судової автотоварознавчої експертизи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від від 09.12.2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07.04.2021 року у справі №\~402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; - у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки.; - у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489530,00 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Суд зазначає, що визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Отже,\~судом встановлено,\~що сторони\~( [PERSON] \~та [PERSON] )\~придбали автомобіль DAEWOO\~LANOS\~під час\~перебування у\~зареєстрованому шлюбі,\~який був\~зареєстрований за відповідачем [PERSON] та перебуває у його користуванні, тому суд дійшов висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості цього транспортного засобу виходячи із середньої ринкової вартості аналогічного транспортного засобу. З урахуванням\~наведеного,\~а також\~надання позивачем\~суду доказів,\~що підтверджують\~ ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині вимог. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~витрати на\~оплату судового\~збору (за\~звернення до\~суду з\~позовом,\~за подачу\~заяви про\~забезпечення позову,\~за подачу\~апеляційної скарги)\~в розмірі\~3871,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (33,25%). Щодо вимог\~сторін про\~відшкодування витрат\~на правничу\~допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~визначено,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі часткового задоволення позову на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~правничу допомогу\~позивачем надано: ордер (Т.\~1\~а.с.\~200), копію договору\~№39\~про надання\~правової допомоги (Т.\~3\~а.с.\~160),\~квитанцію на\~суму 20000,00\~грн.\~(Т.\~3\~а.с.\~161),\~копію договору\~№б/н\~про надання\~правової допомоги\~від 14.08.2025\~року (Т.\~3\~а.с.\~163),\~квитанцію на\~суму 5000,00\~грн.\~(Т.\~3\~а.с.\~164) та акт виконаних робіт на 25000,00 грн. (Т. 3 а.с. 162). Згідно з умовами договору №39, розмір гонорару складає 20000 грн. Згідно з умовами договору №б/н, розмір гонорару складає 5000 грн. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~правничу допомогу\~відповідачем надано: копію догоовру\~про надання\~правової допомоги\~№01-18/01/24\~від 18.01.2024\~року (Т.2\~а.с.\~112-114), ордер (Т.\~1\~а.с.\~222), копію свідоцтва\~про право\~на зайняття\~адвокатською діяльністю (Т.\~1\~а.с.\~223) та копії квитанцій до\~прибуткового касового\~ордера на\~загальну суму 13000,00 грн. (Т. 2 а.с. 115). Згідно з умовами договору №01-18/01/24, за надання правової допомоги в рамках договору клієнт сплачує винагороду адвокату в розмірі 13000,00 грн. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Судом встановлено,\~що витрати\~адвокатів понесені\~з розглядом\~цієї справи витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договорів про надання правової допомоги), справа має для сторін важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлені розміри витрат є обґрунтованими та доведеними, відтак підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог: 8312,50 грн. з відповідача на користь позивача (у зв`язку з частковим задоволенням позову). 8677,50 грн. з позивача на користь відповідача (у зв`язку з частковим задоволенням позову). На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial