Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

До провадження судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказано,\~що її\~син [PERSON] \~є батьком\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Мати дитини\~ [PERSON] [INFO] померла.\~Малолітня дитина\~ [PERSON] ,\~який є\~онуком позивача\~проживає разом\~з нею\~за місцем\~її проживання\~в кв.\~N?\~ [ADDRESS] .\~Батько [PERSON] \~вже тривалий\~час не\~виконує своїх\~батьківських обов`язків,\~не забезпечує\~дитині необхідний\~рівень розвитку\~та виховання,\~веде аморальний\~образ життя,\~зловживе спиртними\~напоями, не проживає разом з ними, інколи проходить додому за своїми речами та взагалі не цікавиться своєю дитиною, його розвитком і станом здоров?я. Не надає грошові кошти на утримання дитини. За місцем проживання характеризується негативно. Позивач є рідною бабусею свого онука [PERSON] , піклується та утримує його, забезпечує необхідними речами, турбується про його виховання, навчання, лікування та дозвілля. Умови проживання гарні (проживають у трьох кімнатній квартирі), піклується щоб в кімнатах було прибрано, затишно, є все необхідне для проживання та утримання дитини. У онука [PERSON] є своя окрема кімната, ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл де він веде своє дозвілля та навчання. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям, харчами, шкільними приладдям, канцелярськими предметами. До кримінальної відповідальності позивач не притягувався, батьківських прав не позбавлявся, є пенсіонером за віком та вимушений працювати на тимчасових підробітках, щоб забезпечити свого онука всім необхідним для його життєдіяльності, так як отримує не велику пенсію. За вказаних обставин, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , встановити опіку над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.05.2025 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надав заяву в якій просив справу розглядати без її участі. Відповідач до суду не з`явився, про час та дату повідомлялись належним чином, позивачем надано заяву відповідача, в якій останній просить справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час та дату повідомлялись належним чином, у своєму листі до суду, просить справу розглядати без їх участі, за наявними матеріалами справи. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 11.03.2013, відповідний актовий запис N? 34, ІПН [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ., фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 40 років (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, 11.02.2025). Батько - [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Дніпропетровським РВУМВС України в Дніпропетровській області, 09.11.1999) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Бабуся [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Дніпропетровським РВГУМВС України в Дніпропетровській області, 08.07.2011, ІПН [NUMBER] ), зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина [PERSON] , який є онуком позивача проживає разом з позивачем [PERSON] за місцем її проживання в буд. [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] вже тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків, не забезпечує дитині необхідний рівень розвитку та виховання, веде аморальний образ життя, зловживе спиртними напоями, не проживає разом з ними, інколи проходить додому за своїми речами та взагалі не цікавиться своєю дитиною, його розвитком і станом здоров?я. Не надає грошові кошти на утримання дитини. За місцем проживання характеризується негативно. Позивач є рідною бабусею свого онука [PERSON] , піклується та утримує його, забезпечує необхідними речами, турбується про його виховання, навчання, лікування та дозвілля. Умови проживання гарні (проживають у трьох кімнатній квартирі), піклується щоб в кімнатах було прибрано, затишно, є все необхідне для проживання та утримання дитини. У онука [PERSON] є своя окрема кімната, ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл де він веде своє дозвілля та навчання. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям, харчами, шкільними приладдям, канцелярськими предметами. До кримінальної відповідальності позивач не притягувався, батьківських прав не позбавлявся, є пенсіонером за віком та вимушений працювати на тимчасових підробітках, щоб забезпечити свого онука всім необхідним для його життєдіяльності, так як отримує не велику пенсію. У своєму висновку Комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ». Також з вказаного висновку витікає, що згідно акту оцінки потреб КЗ «Центр надання соціальних послуг» Слобожанської селищної ради від 04.04.2025, акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради від 05.06.2025 дитина проживає разом з бабусею у трьох кімнатній квартирі. Гліб має свою окрему кімнату з необхідними меблями, облаштована зона для навчання та відпочинку, В наявності гаджети для дистанційного навчання, які підключені до мережі інтернет. В квартирі чисто та охайно. Також у своїй заяві, що додано до матеріалів справи позивачем, відповідач [PERSON] , з позовними вимогами погоджується і не заперечує. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує його усім необхідним, що свідчить про свідоме нехтування його батьківськими обов`язками по вихованню сина та байдуже ставлення до нього. Щодо встановлення опіки та призначення опікуна суд виходив з наступного: Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Також положеннями ст. 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» встановлено, що діти, позбавлені батьківського піклування, - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», встановлення опіки, піклування є формами влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування; встановленням опіки та піклування - є влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім`ї громадян України, які перебувають, переважно, у сімейних, родинних відносинах з цими дітьми, позбавленими батьківського піклування, з метою забезпечення їх виховання, освіти, розвитку і захисту їх прав та інтересів; а місцем проживання дітей, позбавлених батьківського піклування, є жиле приміщення опікунів або піклувальників. Згідно ст. 247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Відповідно до ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Дослідивши матеріали справи судом було встановлено, що [PERSON] піклується про свого онука [PERSON] , бере участь в його вихованні та матеріальному забезпеченні, піклується про стан його здоров`я, здійснює супровід до медичних закладів та інше. Згідно висновку Комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради остання вважає доцільним призначити [PERSON] , [INFO] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . З огляду на зазначене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи надане суду подання, і те, що будь-які передбачені законом перешкоди у призначенні бабусі дитини її опікуном відсутні, дитина тривалий час проживає з бабусею, яка здатна виконувати обов`язки опікуна, суд вважає, що [PERSON] слід призначити опікуном над малолітнім онуком. З урахуванням вищенаведених обставин, суд доходить висновку про те, що вимога про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] з призначенням опікуном його бабусю [PERSON] , яка і так виконує ці обов`язки, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, з урахуванням інтересів дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). З урахуванням встановлених судом обставин, наданих доказів, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з стягнення з 23 квітня 2025 року до досягнення повноліття. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп, а також стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved