Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом з вимогою до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Автознак», [PERSON] , [PERSON] про визнання добросовісним набувачем та відсутності права власності, а саме: -визнати [PERSON] добросовісним набувачем автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA", державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску; -визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA", державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску; -визнати відсутнім у [PERSON] право власності на автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA", державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 червня 2023 року вона, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між останньою та ТОВ «АВТОЗНАК» від 13.06.2023р. № 6288/23/004321, придбала автомобіль марки «PORSCHEPANAMERA», номер шасі: [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску. Договір купівлі-продажу автомобіля був укладений [PERSON] з ТОВ «АВТОЗНАК» в зв`язку із тим, що попередній власник автомобіля [PERSON] уклав Договір комісії від 12.06.2023 з ТОВ «АВТОЗНАК», згідно якого зобов`язав товариство за комісійну плату вчинити за його рахунок правочин щодо продажу автомобіля. Після перереєстрації вище вказаного автомобіля було присвоєно державний номерний знак [NUMBER] . На день укладення договору купівлі-продажу Автомобіля та реєстрації [PERSON] права власності на нього - жодних обтяжень/обмежень в реєстрі щодо нього не було. [PERSON] в свою чергу вчинила всі необхідні дії відповідно до чинного законодавства при придбанні та реєстрації права власності на автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA». 01.09.2023 наряд патрульної поліції в м. Київ зупинив вище вказаний автомобіль та під час перевірки автомобіля в базі поліцейських, останні зазначили, що автомобіль перебуває у розшуку на підставі постанови від 17.08.2023 заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області В.В. Осавилюка. Вище зазначена постанова була винесена в рамках кримінального провадження № 12023250330000292 від 17.08.2023, розпочатого СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Арешт на автомобіль був накладений з метою забезпечення збереження речових доказів. [PERSON] є одним із попередніх власників належного автомобіля. На час перебування в його власності автомобіль був зареєстрований за державним номерним знаком [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Відповідач [PERSON] скористався правом подачі відзиву, в якому заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що даний автомобіль належить [PERSON] , який на підставі посвідки на тимчасове проживання перебував на території України та 03.03.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф на територію України виїхав на тимчасове проживання до Республіки Німеччина на вищезгаданому автомобілі. В подальшому, 19.10.2022 домовився з гр. - ном [PERSON] , який надавав послуи з перевезення автомобілів з - за кордону на територію України, про доставку його транспортного засобу «PORSCHE PANAMERA", однак у ході перевезення автомобіль зламався і останній залишив його на автостанції по вул. Одеській, 2 у м. Жашкові Уманського району Черкаської області разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу в багажному відділенні. Про вказані дії [PERSON] зробив відео звіт через мобільний додаток «вайбер». 14.08.2022 [PERSON] зателефонував адвокату та повідомив, що в додаток «Дія» йому надійшло повідомлення про перереєстрацію належного йому на праві власності транспортного засобу на іншу особу на підставі договору купівлі - продажу, про який останньому нічого не було відомо. Розпочато кримінальне провадження, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2023 за ознаками кримінального правопорушенняя, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Постановою заступника насальника від 17.08.2023 транспортний засіб оголошено в розшук. У подальшому, даний автомобіль було виявлено 01.09.2023,за кермом якої перебував син позивача. 19.09.2023 на підставі ухвали Жашківського районного суду здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, які стосуються перереєстрації та продажу автомобіля. 03.10.2023 проведено судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновками експерта від 12.10.2023, підпис виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, автомобіль вибув з володіння не з його власної волі, а як наслідок протиправних дій інших осіб, на підставі підроблених документів. Жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження належного йому транспортного засобу він не вчиняв та не підписував та з особами, до яких переходило право власності на автомобіль, не знайомий. Відповідач [PERSON] також скористався також правом подачі зустрічного позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме просив: - витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль «PORSCHE PANAMERA"; -визнати відсутнім у [PERSON] права власності на втомобіль «PORSCHE PANAMERA". Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що даний автомобіль належить [PERSON] , який на підставі посвідки на тимчасове проживання перебував на території України та 03.03.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф на територію України виїхав на тимчасове проживання до Республіки Німеччина на вищезгаданому автомобілі. В подальшому, 19.10.2022 домовився з гр. - ном [PERSON] , який надавав послуи з перевезення автомобілів з - за кордону на територію України, про доставку його транспортного засобу «PORSCHE PANAMERA", однак у ході перевезення автомобіль зламався і останній залишив його на автостанції по вул. Одеській, 2 у м. Жашкові Уманського району Черкаської області разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу в багажному відділенні. Про вказані дії [PERSON] зробив відео звіт через мобільний додаток «вайбер». 14.08.2022 [PERSON] зателефонував адвокату та повідомив, що в додаток «Дія» йому надійшло повідомлення про перереєстрацію належного йому на праві власності транспортного засобу на іншу особу на підставі договору купівлі - продажу, про який останньому нічого не було відомо. Розпочато кримінальне провадження, відомості про кі внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2023 за ознаками кримінального правопорушенняя, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Постановою заступника насальника від 17.08.2023 транспортний засіб оголошено в розшук. У подальшому, даний автомобіль було виявлено 01.09.2023, за кермом якої перебував син позивача. 19.09.2023 на підставі ухвали Жашківського районного суду здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, які стосуються перереєстрації та продажу автомобіля. 03.10.2023 проведено судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновками експерта від 12.10.2023, підпис виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у «Договорі комісії» від 05.04.2023 у графі «Комітент [PERSON] « виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Загалом у ході кримінального провадження було встановлено, що відносно «PORSCHE PANAMERA" здійснювалось декілька перереєстрацій права власності, а саме: 13.04.2023 - власник [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 06.04.2023, укладеного між ТОВ «Автознак» та [PERSON] ; 18.04.2023 - власник [PERSON] ; 13.06.2023 - власник [PERSON] . Таким чином, автомобіль вибув з володіння не з його власної волі, а як наслідок протиправних дій інших осіб, на підставі підроблених документів. Жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження належного йому транспортного засобу він не вчиняв та не підписував та з особами, до яких переходило право власності на автомобіль, не знайомий. Відповідач [PERSON] скористалася правом подачі відзиву на зустрічний позов, у відповідності до якого зазначила про те, що позовні вимоги адвоката Холоденка Р.В., подані в інтересах [PERSON] , про витребування від [PERSON] на користь [PERSON] автомобіля марки «PORSCHE», модель «PANAMERA», номер шасі: [NUMBER] , 2018 року випуску, чорного кольору, д.р.н. [NUMBER] , а також визнання відсутнім у [PERSON] права власності на вказаний автомобіль, не обгрунтовані та безпідставні. Адвокат Холоденко Р.В. в позовних вимогах вказує, що: « [PERSON] знаходився на території України на початок повномасштабного вторгнення, а тому відразу після початку повномаштабного військового вторгнення, а саме 03.03.2022 на належному йому автомобілі марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , виїхав на тимчасове місце проживання до Німеччини. Разом із тим, згідно даних, які містяться в листі адміністрації Державної прикордонної служби України убачається, що [PERSON] 03.03.2022р. о 05:15 год. виїхав з території України на транспортному засобі HYUNDAI AZERA, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Отже, твердження представника [PERSON] щодо виїзду ним з території України на автомобілі марки «PORSCHE PANAMERA» повністю спростовуються офіційними даними наданими адміністрацією Державної прикордонної служби України. В свою чергу, сторона позивача за зустрічним позовом не надає жодних доказів того, що автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA», номер шасі [NUMBER] , з д.н.з. [NUMBER] , взагалі виїжджав з території України, а також в`їжджав на територію України після 19.10.2022. Кримінальне провадження, яке перебуває в провадженні слідчого відділення ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та на яке посилається сторона позивача зустрічного позову, не містить будь-яких доказів того, що автомобіль вибув із права власності [PERSON] поза його волею. Крім того, у кримінальному провадженні [PERSON] взагалі не є потерпілим, а отже не має будь яких підстав стверджувати, що останньому завдано будь яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Посилання сторони позивача зустрічного позову на висновок експертизи від 12.10.2023р., на вирішення якої були поставлені питання щодо виконання підпису від імені [PERSON] у Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини та Договорі Комісії у графі «Комітент (довірена особа) [PERSON] » [PERSON] чи іншою особою, не може бути єдиним доказом обґрунтованості позовних вимог зустрічного позову. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Як убачається з висновку експертизи наданою стороною позивача за зустрічним позовом, вимоги Закону України «Про судову експертизу» та вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. - не дотримані ні органом досудового розслідування, ні судовим експертом М.М. Мар`ян, оскільки як убачається з висновку експертизи, експерт при дослідженні підпису використовував експериментальні зразки [PERSON] на 5-ти аркушах. Разом з тим, джерело отримання зразків підпису, а також підтвердження того, що їх дійсно надавав [PERSON] - відсутні. В рамках кримінального провадження у [PERSON] зразки підпису не відбирались, останній не допитувався, і як стверджують адвокати, [PERSON] не перебуває на території України. Таким чином, доказ отриманий з порушенням вимог закону не може вважатись допустимим доказом, оскільки судово-почеркознавча експертиза проведена з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того, стороною позивача за зустрічним позовом взагалі не надано жодних доказів про те, що [PERSON] був власником автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Більш того, зазначені обставини в зустрічному позові дають однозначні підстави стверджувати, що кримінальне провадження, позов про витребування майна з чужого володіння, зведене виключно з метою позбавити [PERSON] її конституційного права - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, і все це лише тому, що [PERSON] (чи інші особи) приймає участь у черговій схемі по шахрайству з автомобілем. Так, 21.07.2021 р. [PERSON] ввіз через пункт пропуску "Славутич - Комарин" митного поста "Славутич" Чернігівської митниці автомобіль MAZDA 323, [NUMBER] , у митному режимі в порядку тимчасового ввезення до 1 року. Станом на 01.10.2022 в АСМО «Інспектор» та Єдиній автоматизованій інформаційній системі (САІС) Держмитслужби інформація щодо вивезення з митної території України автомобіля MAZDA 323 була відсутня, відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, [PERSON] не надав та з повідомленням, у відповідності до ст.192 МКУ до найближчого митного органу про обставини подіі (аваріі або діі обставин непереборноі сили) не звертався, в результаті чого дії [PERSON] органом митниці були кваліфіковані як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 6 ст. 481 МК України. В свою чергу, з метою уникнути відповідальності за вчинення порушення митних правил, [PERSON] 08.10.2022р. звернувся до Солом`янського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про те, що нібито 21.06.2022р. за адресою: [ADDRESS] , невідома особа заволоділа транспортним засобом MAZDA 323, [NUMBER] , з польською реєстрацією [NUMBER] . І саме таким чином, [PERSON] реалізував автомобіль третім особам, та уникнув адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст. 481 МК України, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів. Таким чином, вважає що позовні вимоги зустрічного позову направлені на чергові шахрайські дії, спрямовані на заволодіння і грошовими коштами [PERSON] і на автомобіль, так як не дивлячись на те, що автомобіль був перереєстрований вперше на особу [PERSON] 13.04.2023р., проте [PERSON] про перереєстрацію нібито дізнався лише в серпні місяці 2023р. шляхом отримання через застосунок «ДІЯ» такої інформації, в той час як він не був вже стороною купівлі-продажу автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», 2018 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Отже, враховуючи вище викладені обставини, прошу суд відмовити у задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення, посилаючись на викладене у позові. В подальшому, просила розглядати за її відсутності, надавши дебати в письмовому вигляді. Відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автознак», [PERSON] в судові засідання не з`являлися, про розгляд справи неодноразово повідомлялися належним чином, а також через веб-сайт Судової влади України. Представник відповідача Бен Халем Фатхалли Алі в судове засідання не з`являвся, надавав неодноразово клопотання про відкладення розгляду справи, в подальшому направляв клопотання про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні первісного позову просив відмовити та, відповідно, зустрічний позов - задовольнити. Треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу до суду не з`явилися, однак повідомлені належним чином, від останніх надійшли письмові пояснення, згідно з якими просять винести рішення у відповідності до чинного законодавства. Процесуальні дії та рішення суду. 20 серпня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 01 жовтня 2024 року до суду електронною поштою представником відповідача [PERSON] - адвокатом Холоденком Р.В. в порядку ст. 251 ЦПК України подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що автомобіль, який є предметом спору, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] , однак вибув з володіння останнього не з його власної волі, а внаслідок протиправних дій інших осіб. У зв`язку з викладеним, у слідчому відділенні відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєтру досудових розслідувань 17.08.2023 за № 12023250330000292 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Відповідач [PERSON] є потерпілим від злочинних дій, що стосуються підробки документів щодо продажу та перереєстрації спірного автомобіля, тому зазначені цивільні і кримінальні провадження пов`язані між собою. Без ухвалення рішення у кримінальному провадженні вирішення спору у даній цивільній справі є неможливим. 01 жовтня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено, оскільки справа перебуває на досудовому розслідуванні, до суду не передавалася, що не унеможливлює розгляд даної цивільної справи про визнання добросовісним набувачем за відсутності права власності і таким чином не створює для суду обов`язок зупинити провадження по справі, що передбачений п.6 ч. 1 ст.251 ЦПК України. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Гнатюк Т.В. подано клопотання про витребування доказів, а саме витребування належним чином завірені копії матеріалів кримінального провадження. 01 жовтня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва клопотання задоволено, витребувано у відділі поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області належним чином завірені копії матеріалів кримінального провадження №12023250330000292 від 17.08.2023. До суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. 01 жовтня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, залишено без руху. На виконання вимог ухвали, 04 жовтня 2024 року усунуто недоліки. 04 жовтня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва зустрічну позовну заяву, подану представником [PERSON] - адвокатом Холоденком Р.В. до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автознак», [PERSON] , [PERSON] про визнання добросовісним набувачем та відсутності права власності. 25 лютого 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, внесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено наступні правовідносини. 13 червня 2023 року позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеного між останньою та ТОВ «АВТОЗНАК» від 13.06.2023р. № 6288/23/004321, придбала автомобіль марки «PORSCHEPANAMERA», номер шасі: [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску (далі по тексту - Автомобіль). Договір купівлі-продажу автомобіля був укладений [PERSON] з ТОВ «АВТОЗНАК» в зв`язку із тим, що попередній власник автомобіля [PERSON] уклав Договір комісії від 12.06.2023 з ТОВ «АВТОЗНАК», згідно з яким зобов`язав товариство за комісійну плату вчинити за його рахунок правочин щодо продажу Автомобіля. Після перереєстрації вище вказаного Автомобіля було присвоєно державний номерний знак [NUMBER] . Договір купівлі-продажу № 6288/23/004321 від 13 червня 2023 року було зареєстровано в Територіальному сервісному центрі МВС 8046 за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 104. На день укладення договору купівлі-продажу Автомобіля та реєстрації [PERSON] права власності на нього - жодних обтяжень/обмежень в реєстрі щодо нього не було. [PERSON] , в свою чергу, вчинила всі необхідні дії відповідно до чинного законодавства при придбанні та реєстрації права власності на автомобіль марки «PORSCHEPANAMERA», номер шасі: [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску. Станом на сьогодні Договір купівлі-продажу № 6288/23/004321 від 13 червня 2023 року є чинним та не визнавався відповідачем [PERSON] (далі - Відповідач-3) недійсним в судовому порядку. 01.09.2023 наряд патрульної поліції в м. Київ зупинив вище вказаний автомобіль, за кермом якого був син позивача - [PERSON] та під час перевірки автомобіля в базі поліцейських останні зазначили, що автомобіль перебуває у розшуку на підставі постанови від 17.08.2023 заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області В.В. Осавилюка. Вище зазначена постанова була винесена в рамках кримінального провадження № 12023250330000292 від 17.08.2023, розпочатого СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Цього ж дня, 01.09.2023 у період часу з 18:25 год по 18:35 год старший дізнавач [PERSON] відповідно до протоколу огляду місця події на підставі рапорту УПП у м. Києві ДПП провела слідчу дію, за результатами якої у сина [PERSON] було вилучено в порядку тимчасово вилученого майна автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім`я позивача. Наступного дня, 02.09.2023 [PERSON] стало відомо, що 01.09.2023 в пізній час доби до Святошинського управління поліції прибули слідчі СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Зарицький Є.І. та [PERSON] , які вилучили із спец пакету свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] та автомобільні ключі. Як стало в подальшому відомо, автомобіль був поміщений на території відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Жашків, вул. Соборна,73, Черкаської області. 15.09.2023 заступником начальника СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУ НП у Черкаській області Осавилюком В.В. було допитано [PERSON] в якості свідка. Під час цього допиту останній стало відомо, що слідчим суддею Жашківського районного суду Черкаської області у справі від 01.09.2023 постановлено ухвалу про накладення арешту на автомобіль на підставі клопотанням т.в.о заступника начальника СВ відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУ НП у Черкаській області ст. лейтенанта поліції Зарицького Є.І., яке було скероване до суду в межах кримінального провадження № 12023250330000292 від 17.08.2023. В подальшому була подана апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 01.09.2023 про накладення арешту на автомобіль. Слід вказати, що арешт на автомобіль був накладений в порядку ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів. Кримінальне провадження № 12023250330000292 від 17.08.2023 розпочато на підставі заяви адвоката Панова Л.В., який є представником громадянина Лівії, [PERSON] , [INFO] , та звернувся в його інтересах до поліції із заявою в порядку ст. 214 КПК України, в якій зазначив, що невстановлені особи за попередньою змовою здійснили підроблення офіційного документа, за допомогою якого в подальшому здійснили переоформлення автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , без його відома. Як убачається із вказаної заяви, повні дані автомобіля не вказуються, а саме рік випуску, номер кузову, тощо. Адвокат Панов Л.В. вказував в своїх поясненнях (надаючи пояснення як представник, не ніс будь-якої кримінальної відповідальності за надання неправдивої інформації), що: « [PERSON] знаходився на території України на початок повномасштабного вторгнення, а тому відразу після початку повномаштабного військового вторгнення, а саме 03.03.2022 на належному йому автомобілі марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] виїхав на тимчасове місце проживання до Німеччини. 19 жовтня 2022 року знайомі [PERSON] порадили йому особу, яка займається послугами перевезення автомобілів із-за кордону на територію України за окрему плату, а саме - [PERSON] , [INFO] , громадянина Судана. Таким чином, останній за домовленостями з [PERSON] пообіцяв доставити Автомобіль в м. Київ за 300 доларів США, але під час перевезення Автомобіль зламався і тому [PERSON] залишив його в м. Жашкові Уманського району Черкаської області на місцевій автостанції, по вул. Одеська, 2, свідоцтво про реєстрацію ТЗ він залишив у автомобілі в багажному відділенні (особа, якій [PERSON] передав ключ, невідома, про цю обставину взагалі не зазначається в матеріалах досудового розслідування). Далі вказаний громадянин Судана зробив фотозвіт та переслав на вайбер замовнику - [PERSON] ». Адвокат при зверненні до органу поліції стверджує, що [PERSON] нотаріальних довіреностей/доручень стосовно автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] не надавав, в тому числі щодо вчинення купівлі-продажу цього автомобіля. Під час досудового розслідування орган досудового розслідування прийняв 03.10.2023 постанову про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 95-99 матеріалів кримінального провадження), на вирішення якої поставив питання: 1. Чи виконано підпис від імені [PERSON] , [INFO] , у «Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, за № 6288/23/1/005588 від 05.04.2023» у графі «Комітент (довірена особа) [PERSON] », [PERSON] , [INFO] , чи іншою особою? 2. Чи виконано підпис від імені [PERSON] , [INFO] , у «ДОГОВОРІ КОМІСІЇ № 6288/23/1/005586 від 05.04.2023» у графі «Комітент [PERSON] », [PERSON] , [INFO] , чи іншою особою? Як убачається із зворотної сторони супровідного листа заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області В.Осавилюка (а.с.100 матеріалів кримінального провадження), постанова з додатками подана до експертної установи - Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 11.10.2023р. Як убачається з висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, висновок виготовлений вже наступного дня - 12.10.2023р. Під час проведення судово-почеркознавчої експертизи, експертом використовувались експериментальні зразки підпису [PERSON] (а.с.112 матеріалів кримінального правопорушення) невідомого походження (не відомо при яких обставинах вони відбирались та у який період, не відомо чи дійсно їх надавав саме [PERSON] , так як з моменту початку проведення досудового розслідування і на момент призначення та проведення експертизи останній був відсутній в Україні, виїзд якого підтверджується даними, які містяться в матеріалах цивільного провадження та в матеріалах кримінального провадження). Крім того, слідчим не відбирались в рамках кримінального провадження у [PERSON] експериментальні зразки підпису в порядку ст. 245 КПК України, що підтверджується відсутністю таких даних у матеріалах кримінального провадження, наданих суду на виконання ухвали суду про витребування доказів. За результатами оскарження ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2023 року, Черкаський апеляційний суд скасував дану ухвалу та призначив новий судовий розгляд клопотання т.в.о. заступника начальника - начальника СВ відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Зарицького Є. І. про арешт майна в суді першої інстанції іншим слідчим суддею. Орган досудового розслідування, розуміючи ризики, 23.10.2023 звернулись до Жашківського районного суду Черкаської області з новим клопотанням про накладення арешту, за результатами розгляду якого слідчим суддею Коцюбинською Ю.Д. 25.10.2025 прийнято ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на транспортний засіб із забороною відчуження, розпорядження та користування даним автомобілем з метою забезпечення збереження речового доказу на період проведення досудового розслідування. Крім того, зазначено передати автомобіль на відповідальне зберігання [PERSON] , заборонивши використовувати автомобіль, передавати для користування іншій особі, відчужувати та розпоряджатись будь яким чином. Вказана ухвала суду була залишена без змін Черкаським апеляційним судом. В подальшому, в інтересах [PERSON] було подано до Жашківського районного суду Черкаської області клопотання про скасування арешту, накладеного на автомобіль в частині заборони користування автомобілем. За результатами розгляду вище вказаного клопотання 30.01.2024 слідчим суддею прийнята ухвала, якою у задоволенні клопотання, поданого в інтересах [PERSON] про скасування арешту майна - відмовлено. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 30.01.2024 задоволено частково. Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області у справі № 693/1096/23 в кримінальному провадженні № 12023250330000292 від 17.08.2023, на майно [PERSON] , а саме автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA», р.н. [NUMBER] , VIN (номер кузова) № [NUMBER] , в частині права користування зазначеним транспортним засобом. В подальшому, було скеровано до Жашківського районного суду Черкаської області клопотання про скасування арешту майна - автомобіля в зв`язку з тим, що таке обмеження в розпорядженні, користуванні [PERSON] своїм майном (автомобілем) є невиправданим. Як зазначається позивачем, розгляд клопотання був призначений слідчим суддею Шимчиком Р.В. (попередні ухвали, прийняті під його головуванням, були скасовані Черкаським апеляційним судом), тому у зв`язку з наявністю сумніву у неупередженості слідчого судді Шимчика Р.В., 09.08.2024 було заявлено заяву про його відвід. За результатами розгляду заяви про відвід - відведено слідчого суддю Шимчика Р.В. від участі у розгляді клопотання адвоката Гнатюк Т.В., поданого в інтересах [PERSON] , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12023250330000292 від 17.08.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (ухвала Жашківського районного суду Черкаської області від 13.08.2024). Крім того, 16.08.2025 слідчим суддею Жашківського районного суду Черкаської області Защитинською Т.І. клопотання про скасування арешту на майно: на автомобіль PORSCHE модель PANAMERA - задоволено, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 25.10.2023 у справі № 693/1096/23 в рамках кримінального провадження № 12023250330000292 від 17.08.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, на автомобіль PORSCHE модель PANAMERA, номер шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії є [PERSON] . Бен [PERSON] в період 2022-2023 р.р. тричі перетинав Державний кордон України: -03.03.2022 - виїхав за межі України; -01.10.2022 - заїхав на територію України; -10.11.2022 - виїхав за межі України. При цьому виїзд з України та в`їзд в Україну останній здійснював на різних автомобілях HYUNDAJAZERA д.н.з. [NUMBER] ; RENAULTMASTER д.н.з. [NUMBER] , та KIACERATO д.н.з. [NUMBER] . Подія, яка стосувалася домовленостей між [PERSON] та [PERSON] щодо перевезення Автомобіля із Німеччини в Україну мала місце 19.10.2022 - в період перебування [PERSON] в Україні. Однак, останній залишив територію України в той час, як його автомобіль мав прибути в Україну чи вже перебував у зламаному стані у місці, де залишив його [PERSON] : [ADDRESS] . Згідно відповіді на адвокатський запит із Жашківської автостанції (додана до матеріалів справи) в термін (19.10.2022 - 13.04.2023) на території автостанції "Жашків" вказаного транспортного засобу не було. Щодо тверджень [PERSON] , що йому прийшло в застосунок «Дія» повідомлення про продаж автомобіля [PERSON] , суд зазначає наступне. Автомобіль двічі після [PERSON] до набуття у власність [PERSON] змінив власника, зокрема: -13.04.2023 автомобіль вибув з володіння [PERSON] ; -18.04.2023 автомобіль був придбаний [PERSON] ; -13.06.2023 власником автомобіля стала [PERSON] . Відповідно, інформація про відчуження автомобіля може надійти виключно [PERSON] , а не [PERSON] , як він зазначає через своїх представників і в заяві про злочин, і в зустрічній позовній заяві. Щодо процесуальної поведінки [PERSON] , якою порушуються права та законні інтереси позивачки, вбачається наступне: - 03.03.2022 [PERSON] на автомобілі перетинає Державний кордон України та їде в Німеччину (зі слів адвоката Панова Л.В.); - 01.10.2022 [PERSON] перетинає Державний кордон України та перебуває в Україні; - 19.10.2022, перебуваючи в України, [PERSON] домовляється з невідомим особисто йому громадянином Судану - [PERSON] , про надання послуг доставки Автомобіля з Німеччини в м. Київ, що останнім за відповідну плату було зроблено, проте начебто через поломку, [PERSON] залишив Автомобіль в м. Жашків із свідоцтвом про реєстрацію ТЗ автомобілі, ключі віддав [PERSON] невідомо кому; - 10.11.2022 [PERSON] залишає територію України; - 17.08.2023 адвокат Панов Л.В. - представник [PERSON] подає заяву про вчинення злочину: підробку документа, за яким було перереєстровано без відома та згоди власника належний йому автомобіль. Суд зазначає про те, що для перевірки даних, зазначених у позові, 01 жовтня 2024 року судом було задоволено клопотання сторони позивача щодо витребування копії матеріалів кримінального провадження, однак ухвала суду неодноразово направлялася до відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та, відповідно, ігнорувалася. 29 квітня 2025 року матеріали кримінального провадження надійшли до суду. Суд звертає увагу на те, що Договір купівлі-продажу № 6288/23/002386, укладений 05.04.2023 між ТОВ «АВТОЗНАК» та [PERSON] (міститься в матеріалах кримінального провадження а.с. 83) також є станом на сьогоднішній день чинним, не визнавався Відповідачем-3 недійсним. Реєстрація права власності здійснена на ім`я [PERSON] також не оспорювалась Відповідачем - 3, не дивлячись на його твердження, що автомобіль був реалізований злочинним шляхом. Як убачається з Рапорту оперативного чергового Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 05.09.2023 (а.с.174 матеріалів кримінального провадження), зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що: «05.09.2023 о 18:58 за адресою: Дніпровський район, м. Київ, вул. Невідомо, заявник знаходиться в [ADDRESS] , повідомив, що знайомий [PERSON] , [INFO] , який знаходиться вже 2 роки в Іспанії м. Мадрид, залишив авто марки Порш понамера, д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , чорний салон, пробіг 48 тис. Автомобіль залишив в Дарницькому районі м. Києва знайомому [PERSON] , який проживає в м. Києві, по вул. Володимира Брошка біля АЗС «ОККО», номер будинку не відомий. За результатами відвідування додатку Авто, господарю автомобіля стало відомо, що три місяці назад автомобіль переоформили на іншу людину та змінили державний номерний знак на [NUMBER] , який невідомі особи хочуть вивезти за кордон та перепродати, Власник (Бенхалем Фатхала) наразі в лікарні в України. Він залишав знайомому лише ключі та технічний паспорт від автомобіля» Тобто, 16.08.2023 адвокат Панов Л.В., який був в кримінальному провадженні представником Відповідача-3 звернувся до відділу поліції №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області із заявою про вчинення злочину, в якій вказав обставини вчинення на його думку неправомірних дій невстановленими особами, а саме, невстановлені особи за попередньою змовою здійснили підроблення офіційного документа, за допомогою чого здійснили переоформлення автомобіля без відома власника - Відповідача - 3, який був залишений на автостанції вул. Одеська,2, м. Жашків, Уманського району, Черкаської області, а 05.09.2023, коли проводиться досудове розслідування, прийнята постанова про розшук автомобіля, прийнята судом ухвала про накладення арешту на автомобіль, знову надходить повідомлення про незаконну реалізацію цього ж самого Автомобіля, але вже за інших обставин. Таким чином, вище зазначене повністю спростовує і зустрічні позовні вимоги, заявлені [PERSON] в даному цивільному провадженні. [PERSON] є одним із попередніх власників Автомобіля. На час перебування в його власності автомобіль був зареєстрований за державним номерним знаком [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Адвокат Панов Л.В. звернувся до СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області із заявою, в якій вказувалось, що невстановлені особи за попередньою змовою здійснили підроблення офіційного документа, за допомогою якого в подальшому здійснили переоформлення автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер [NUMBER] , що на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ [NUMBER] , належить [PERSON] , без відома власника. Адвокат при зверненні до органу поліції стверджує, що [PERSON] нотаріальних довіреностей/доручень стосовно автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] не надавав, в тому числі щодо вчинення купівлі-продажу цього автомобіля. Подія, яка стосувалася домовленостей між [PERSON] та [PERSON] щодо перевезення Автомобіля із Німеччини в Україну мала місце 19.10.2022 - в період перебування [PERSON] в Україні. Однак, останній залишив територію України, в той час як його автомобіль мав прибути в Україну чи вже перебував у зламаному стані у місці, де залишив його [PERSON] : [ADDRESS] . Адвокат Холоденко Р.В. в позовних вимогах вказує, що « [PERSON] знаходився на території України на початок повномасштабного вторгнення, а тому відразу після початку повномаштабного військового вторгнення, а саме 03.03.2022 на належному йому автомобілі марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , виїхав на тимчасове місце проживання до Німеччини. Разом із тим, згідно даних, які містяться в листі адміністрації Державної прикордонної служби України убачається, що [PERSON] 03.03.2022р. о 05:15 год. виїхав з території України на транспортному засобі HYUNDAI AZERA, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Отже, твердження представника [PERSON] щодо виїзду ним з території України на автомобілі марки «PORSCHE PANAMERA» повністю спростовуються офіційними даними наданими адміністрацією Державної прикордонної служби України В свою чергу, сторона позивача за зустрічним позовом не надає жодних доказів того, що автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA», номер шасі [NUMBER] , з д.н.з. [NUMBER] , взагалі виїжджав з території України, а також в`їжджав на територію України після 19.10.2022. Кримінальне провадження, яке перебуває в провадженні слідчого відділення ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та на яке посилається сторона позивача зустрічного доказу не містить будь яких доказів того, що автомобіль вибув із права власності [PERSON] поза його волею. Крім того, у кримінальному провадженні [PERSON] не є потерпілим, а отже не має будь яких підстав стверджувати, що останньому завдано будь яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Посилання сторони позивача зустрічного позову на висновок експертизи від 12.10.2023р., на вирішення якої були поставлені питання щодо виконання підпису від імені [PERSON] у Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини та Договорі Комісії у графі «Комітент (довірена особа) [PERSON] » [PERSON] чи іншою особою, не може бути єдиним доказом обґрунтованості позовних вимог зустрічного позову. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). Згідно приписів ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, для проведення досліджень орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами. Умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв`язку з її обставинами. Експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням даної експертизи. Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. Якщо текст (підпис), що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, слід по змозі надати вільні зразки аналогічного характеру. Як убачається з висновку експертизи наданою стороною позивача за зустрічним позовом, вимоги Закону України «Про судову експертизу» та вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. - не дотримані ні органом досудового розслідування, ні судовим експертом М.М. Мар`ян, оскільки як убачається з висновку експертизи, експерт при дослідженні підпису використовував експериментальні зразки [PERSON] на 5-ти аркушах. Разом з тим, джерело отримання зразків підпису, а також підтвердження того, що їх дійсно надавав [PERSON] - відсутні. В рамках кримінального провадження у [PERSON] зразки підпису не відбирались, останній не допитувався, і як стверджують адвокати, [PERSON] не перебуває на території України. Таким чином, доказ отриманий з порушенням вимог закону не може вважатись допустимим доказом, оскільки судово-почеркознавча експертиза проведена з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами першою, третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За частиною першою ст.і 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів. Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Абзацами четвертим, шостим п. 12 Порядку № 1200 передбачено, що оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України. Абзацом першим пункту 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Також пунктом 8 Порядку № 1388 визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ України та центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах Міністерства внутрішніх справ України транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Верховний Суд у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 662/397/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 761/18330/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 380/11122/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 607/14107/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 301/1434/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 161/16800/15-ц виклав такі правові висновки. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України. В ухвалі ВП ВС від 28.09.2023 у справі № Б8/065-12 (911/229/22) Велика Палата зауважила на наявність сформованого нею висновку у справі № 233/4365/18, згідно якого при вирішенні питання про витребування майна (щодо застосування ст. 388 ЦК України) необхідно оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця, а також те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону. Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала і не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на дані реєстру. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб, або його обтяжень, і за відсутності даних, що набувач майна знав або не міг не знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач добросовісно покладаючись на відомості Реєстру, набуває відповідне речове право власності на майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб. Близькі за змістом висновки стосовно внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Добросовіність як критерій поведінки викладено в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновки про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (містяться, зокрема, в постановах від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66). Крім цього, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.46), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54) містяться близькі за змістом висновки щодо придбання майна добросовісною особою та правових наслідків щодо цього. Зокрема, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20 зробила такі правові висновки. Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи. Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі. Фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає. Із постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 слідує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Тлумачення ст. 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21). За змістом ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України). У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Пунктом 1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.ч.1-3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Право власності [PERSON] на належний їй автомобіль підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу укладеного між останньою та ТОВ «АВТОЗНАК» від 13.06.2023р. № 6288/23/004321, на підставі якого було здійснено в Територіальному сервісному центрі МВС 8046 реєстрацію права власності на Автомобіль. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На момент купівлі-продажу автомобіля, будь-якої інформації про наявність прав третіх осіб (одного із колишніх власників) на належний їй автомобіль - не було. Жодних обтяжень на момент вчинення правочину в Реєстрі не було, адвокат Панов Л.В. - представник [PERSON] звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину через два місяці, як власником була [PERSON] , що підтверджується його заявою, витягом з ЄРДР, з якими [PERSON] отримала можливість ознайомитись під час оскарження ухвали слідчого судді Жашківського районного судді Черкаської області від 01.09.2023р. про арешт майна. У подальшому адвокат Панов Л.В. - представник [PERSON] в інших заявах до суду фактично звинуватив [PERSON] в причетності до підробки документів, що підтверджується копією листа поданого ним до Апеляційного суду Черкаської області. Отже, наразі [PERSON] в рамках порушеного за заявою його представника адвоката Панова Л.В. кримінального провадження № 12023250330000292 від 17.08.2023 фактично вважає себе власником автомобіля, незважаючи на те, що із власної волі передав ключі та техпаспорт громадянином Судану - [PERSON] , який в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. У розрізі цих спірних правовідносин головним критерієм, що підлягає доказуванню, є добросовісність як процесуальна поведінка сторін. Отже, укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля [PERSON] вчинила всі дії, необхідні в такому випадку: перевірила дані Реєстру стосовно наявності обтяжень/обмежень/прав третіх осіб на ТЗ, встановила дані продавця [PERSON] , належним чином виконала всі домовленості стосовно оплати автомобіля, зареєструвала відповідно до вимог чинного законодавства автомобіль. Доречно вказати, що автомобіль позивачка купила не за довіреністю, а безпосередньо у власника. Разом з тим, як вбачається з довідки Головного управління НП в Черкаській області, яка міститься в матеріалах кримінального провадження і отримана органом досудового розслідування, [PERSON] , перетинаючи кордон на виїзд/в`їзд в Україну, 03.03.2022 виїхав з України зовсім на іншому автомобілі - HYUNDAJAZERA д.н.з. [NUMBER] . Взагалі жодної інформації про те, що автомобіль виїжджав за межі України - немає. Тобто, підтверджень про те, що автомобіль виїхав 03.03.2022 (чи будь-якого іншого числа) за межі України, а потім в`їхав в Україну - теж немає. Згідно з відповіді на адвокатський запит з автостанції Жашків, на якій нібито був залишений автомобіль, зазначено, що в термін з 19.10.2022 по 13.04.2023 на території автостанції «Жашків» Автомобіля - не було. Орган досудового розслідування, звертається до суду з клопотанням накласти арешт на автомобіль, як на речовий доказ, в той час коли цей автомобіль не визнаний речовим доказом, цим самим порушується право [PERSON] на мирне володіння своїм майном. Ухвала Жашківського районного суду Черкаської області від 01.09.2023 була скасована Черкаським апеляційним судом 20.10.2023, проте уповноважені особи органу досудового розслідування, продовжували утримувати автомобіль на території слідчого відділення відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області. В подальшому, на підставі повторного звернення органом досудового розслідування до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, за результатами розгляду якого слідчим суддею Жашківського районного суду Черкаської області 25.10.2023 прийнято ухвалу про накладення арешту на транспортний засіб «PORSCHEPANAMERA», номер шасі: [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску, із забороною відчуження, розпорядження та користування даним транспортним засобом з метою забезпечення збереження речового доказу на період проведення досудового розслідування до прийняття рішення по кримінальному провадженні № 12023250330000292, внесеного до ЄРДР 17.08.2023р, Автомобіль передано власниці [PERSON] на відповідальне зберігання. При цьому, суд звертає увагу на те, що з вересня 2023 по січень 2024 органом досудового розслідування не було вчинено жодних слідчих дій щодо арештованого автомобіля, що підтверджувало б обґрунтованість підстав дії заборон, визначених ухвалою слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 25.10.2023. 30.01.2024 за результатами розгляду клопотання адвоката Гнатюк Т.В., поданого в інтересах позивачки [PERSON] , про скасування арешту в частині користування позивачкою автомобілем, слідчим суддею Жашківського районного суду Черкаської області було відмовлено в задоволенні клопотання. За результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 30.01.2024р., Черкаським апеляційним судом 19.03.2024 прийнято ухвалу про скасування арешту, накладеного на автомобіль в частині права користування ним. Отже, із зазначеного очевидно вбачається, що має місце обман, що виражається в недобросовісності процесуальної поведінки [PERSON] , яка спрямована на позбавлення добросовісного власника права власності, позбавлення її грошових коштів, сплачених за Автомобіль, всі дії в рамках кримінального провадження свідчать про це, що і стало підставою для захисту права власності Позивачки. Доречно в цьому контексті вказати, що [PERSON] - адвокат Бен Халема Фатхалли, звертаючись до СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, із заявою про вчинення кримінального правопорушення та надаючи відповідні пояснення, не несе кримінальної відповідальності за дачу неправдивих чи завідомо неправдивих пояснень, як і його клієнт - [PERSON] , оскільки останній не був допитаний слідчим. У рамках цього кримінального провадження особисто була допитана лише [PERSON] як власник майна, саме вона і розписалася про кримінальну відповідальність за надання неправдивих або завідомо неправдивих пояснень. Загальними принципами цивільного права є неприпустимість позбавлення права власності, справедливість, добросовісність, розумність. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. [PERSON] порушує всі основоположні принципи реалізації цивільних прав, прагнучи позбавити позивачку права власності, використовуючи при цьому інструменти кримінального судочинства, а не доказує як то передбачено чинним законодавством в рамках цивільного судочинства, при цьому те, що він довірив дороговартісний транспортний засіб невідомій особі за 300 доларів, а потім взагалі залишив та нічого не знав про цей автомобіль понад рік, вказує про недобросовісність та наявність іншої мети, яку вказано вище - позбавлення добросовісного власника [PERSON] права власності, а також переслідування мети заволодіти і коштами позивачки, які вона сплатила за автомобіль, і самим автомобілем. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (Постанова КГС ВС від 15.02.2024 № 910/5282/23). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Згідно з приписами статті 388 ЦПК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Разом з тим, стороною позивача за зустрічним позовом не зазначено на яку підставу норми статті 388 ЦК України він посилається, а також не надано жодного доказу того, що [PERSON] незаконно заволоділа автомобілем, який належить їй на праві власності. Крім того, стороною позивача за зустрічним позовом не надано належних доказів про те, що [PERSON] був власником автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . 21.07.2021 р. [PERSON] ввіз через пункт пропуску "Славутич - Комарин" митного поста "Славутич" Чернігівської митниці автомобіль MAZDA 323, [NUMBER] , у митному режимі в порядку тимчасового ввезення до 1 року. Станом на 01.10.2022 в АСМО «Інспектор» та Єдиній автоматизованій інформаційній системі (САІС) Держмитслужби інформація щодо вивезення з митної території України автомобіля MAZDA 323 була відсутня, відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, [PERSON] не надав та з повідомленням, у відповідності до ст.192 МКУ до найближчого митного органу про обставини подіі (аваріі або діі обставин непереборноі сили) не звертався, в результаті чого дії [PERSON] органом митниці були кваліфіковані як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 6 ст. 481 МК України. В свою чергу, з метою уникнути відповідальності за вчинення порушення митних правил, [PERSON] 08.10.2022р. звернувся до Солом`янського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про те, що нібито 21.06.2022р. за адресою: [ADDRESS] , невідома особа заволоділа транспортним засобом MAZDA 323, [NUMBER] , з польською реєстрацією [NUMBER] . І саме таким чином, [PERSON] реалізував автомобіль третім особам та уникнув адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст. 481 МК України, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, автомобіль був перереєстрований вперше на особу [PERSON] 13.04.2023р., проте [PERSON] про перереєстрацію нібито дізнався лише в серпні місяці 2023р. шляхом отримання через застосунок «ДІЯ» такої інформації, в той час як він не був вже стороною купівлі-продажу автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», 2018 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та визнання [PERSON] добросовісним набувачем автомобіля марки «PORSCHE PANAMERA», державний номерний знак [NUMBER] ,номер шасі: [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску. Відповідно, визнати відсутнім у [PERSON] права власності на автомобіль марки «PORSCHEPANAMERA», номер шасі: [NUMBER] , чорного кольору, 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . У задоволенні зустрічного позову відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 351,20 грн. стягнути з відповідачів у рівних частках.

Outcome: approved