Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», у січні 2025 року звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 6084941 від 25.04.2023 року в загальній сумі 40250,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредитом в сумі 10000,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 29250,00 грн та заборгованості за комісією в сумі 1000,00 грн. Позов мотивований тим, що 25 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем було укладений кредитний договір № 6084941, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10000,00 грн, та зобов`язався його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. 28 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6084941 від 25.04.2023 року. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором № 6084941 від 25.04.2023 року належним чином не виконав та відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 40250,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредитом в сумі 10000,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 29250,00 грн та заборгованості за комісією в сумі 1000,00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Павелко І.Л. від 24 лютого 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.11). Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 травня 2025 року, суддю [PERSON] , звільнено з посади судді Фортечного районного суду міста Кропивницького у зв`язку з поданням заяви про відставку. Враховуючи, що суддя Павелко І.Л. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу та згідно з пунктом 2.3.43 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/641/25, номер провадження 2/404/305/25 (розпорядження № 341 від 07.05.2025 року керівника апарату Фортечного районного суду міста Кропивницького «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/641/25, номер провадження 2/404/305/25 визначено суддю Фортечного районного суду міста Кропивницького Кулінка Л.Д. Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 17 червня 2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання (а.с.23). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 47242 від 18.11.2025 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 30), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві, та є адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. 25 квітня 2023 року [PERSON] до ТОВ «Мілоан» подано в електронній формі анкету - заяву на кредит № 6084941, у якій виклав бажані умови кредитування, що були погоджені Кредитодавцем). Також 25 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 6084941, за умовами якого Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3. договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. У пунктах 1.2.-1.4. Кредитного договору його сторони узгодили такі умови: сума (загальний розмір) кредиту 10000,00 грн; кредит надається загальним строком на 105 днів з 25 квітня 2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів; пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 10.05.2023 року (рекомендована дата платежу); поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 08.08.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості); Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 10.05.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 08.08.2023 року (остаточного строку кредитування). Згідно з підпунктами 1.5.1. 1.5.3. Кредитного договору комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 27000,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково з використанням карти 516875*85 (п. 2.1. Кредитного договору). Кредитний договір підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора Z81314. Відповідно до платіжного доручення 98982882 ТОВ «Мілоан» переказано Позичальнику на карту № [NUMBER] грошові кошти в сумі 10000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 6084941. 28 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 103-МЛ, за яким на умовах, встановлених цим договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і боржниками. Відповідно до акту приймання-передачі від 28 серпня 2023 року Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 28 серпня 2023 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до договору. Кількість боржників - 3020. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до [PERSON] на загальну суму 40250,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредитом в сумі 10000,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 29250,00 грн та заборгованості за комісією в сумі 1000,00 грн. 15 січня 2025 року позивач звернувся до відповідачки з досудовою вимогою про виконання зобов`язання за Кредитним договором, яке останнім виконано не було. Відповідно до положень частин першої, другої, п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статтей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України). Абзац 2 частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Судом враховано, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), Кредитний договір не був би укладеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023року у справі№640/7029/19. Оскільки відповідач виконав послідовні дії в інформаційній системі, які використовується Товариства з обмеженою відповдльінстю «Мілоан», зміст та час яких відображений у анкеті заяві № 6084941, підписав Кредитний договір присвоєним та направленим йому одноразовим ідентифікатором, вважається, що сторони Кредитного договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Таким чином, Кредитний договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення якого у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. Судом враховано, що відповідач не спростував обставину, що він укладав Кредитний договір та отримував кредитні кошти за цим договором. Судом також зважено на те, що учасниками спірних правовідносин, за виключенням відповідача, є фінансові, а не банківські установи, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» не є банком, а тому не відкриває позичальнику рахунок, а лише здійснює перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок позичальника у банківській установі. У контексті викладеного судом зважено на те, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14. Відповідно до положень статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню частина третя статті 12, частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20). Відтак, суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 10000,00 грн за Кредитним договором, а також факт неповернення отриманих кредитних коштів кредитодавцю у порядку та строки, визначені договором. За змістом статті 1048 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема,в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. Як убачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», який позивачем не змінювався, кредитодавцем відсотки за користування кредитом нараховувалась у межах строку кредитування на суму тіла кредиту, тобто у відповідності до умов кредитного договору. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування кредитодавцю не повернув, нараховані на підставі умов Кредитного договору відсотки за користування кредитом не сплачував. Оскільки відповідачем не було спростовано правильність здійсненого розрахунку, суд вважає, що заборгованість за відсотками за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача у пред`явленій до стягнення сумі 29250,00 грн. За відсутності доказів сплати відповідачем 1000,00 грн передбаченої Кредитним договором комісії, вказана позовна вимога також підлягає задоволенню судом. Щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача за Кредитним договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частинами першою, третьою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини першої статті 513, статті 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом враховано, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт передання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до позивача права дійсної вимоги за Кредитним договором, суд погоджується із доводами позивача щодо наявності у останнього права вимоги до відповідача за Кредитним договором. У постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 373/2163/21 суд касаційної інстанції зазначив, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази суд не взяв до уваги. Викладення у рішенні лише доводів, доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням процесуальних норм. Вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved