Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

ТОВ «СвеаФінанс» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 10582-05/2024 від 09.05.2024 у розмірі 20 225,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 09.05.2024 між ТОВ «СтарФайненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 10582-05/2024шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».ТОВ «СтарФайненс Груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, однак відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.У зв`язку з цим, станом на дату складання позову за договором про надання фінансового кредиту № 10582-05/2024 від 09.05.2024загальна заборгованість становить 20 225,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 5 000,00 грн., заборгованості по відсотках - 8 475,00 грн. та неустойки 6 750,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 10582-05/2024 від 09.05.2024у розмірі 20 225,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2025 позовну заяву передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Ухвалою судді від 29.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.08.2025 року представник відповідача Гулий А.В. подав відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору розрахункового документа або виписки з банківського рахунку. Вважає, що посилання позивача на заповнення позичальником- відповідачем форми на сайті товариства і зазначенням власної банківської картки є бездоказовими та нічим не підтверджується; у справі відсутнє зазначення повного карткового рахунку відповідача, а також позивачем не доведено факту перерахування грошових коштів за кредитним договором на картковий рахунок позичальника. Вважає, що до правовідносин, які утворилися між позивачем та відповідачем, слід застосувати принцип contra proferentem. "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Посилається на постанову ВС від 05.10.2022 року у справі №352/1950/15-ц та на постанову ВС у складі колегії суддів Третьої судової падати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 року №944/3046/20. У судове засідання представник позивача не з`явився, у клопотанні просить розглянути справу за відсутності представника позивача,позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, в судове засідання подав письмову заяву про слухання справи без їх участі, проти задоволення позову заперечили повністю з підстав, зазначених в позові. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 09.05.2024 між ТОВ «СтарФайненс Груп» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту № 10582-05/2024, який відповідачем підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0412, а також підписано зазначеним ідентифікатором додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 10582-05/2024від 09.05.2024, яким є графік платежів. Згідно з умовамикредитного договору відповідач отримала грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. строком на 120 днів до 05.09.2024 зі сплатою 1,5 % в день (п.п. 1.1, 1.2, 1.4. кредитного договору). Пунктами 5.3, 5.3.1 кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у виді штрафу у розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості. У випадкупрострочення позичальником сплати тіла кредиту відповідно до терміну, встановленого у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у виді штрафу у розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості. У випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон) на нарахування штрафних санкцій, штраф протягом періоду мораторію чи заборони не нараховується та відновлюється після їх скасувань. Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.03.2025 № 3426_250318181936 підтверджується зарахування 09 травня 2024 року на банківський рахунок [PERSON] (картка № [NUMBER] ) грошових коштів у сумі 5 000,00 грн. 29.08.2024 між ТОВ «СтарФайненс Груп» та ТОВ «СвеаФінанс» укладено договір факторингу №01.02-26/24, у відповідності до умов якого ТОВ «СтарФайненс Груп» передало (відступило) ТОВ «СвеаФінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СвеаФінанс» прийняло належні ТОВ «СтарФайненс Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з п. 3.1.3 договору факторингу, право вимоги переходить до ТОВ «СвеаФінанс» з моменту підписання цього договору, після чого ТОВ «СвеаФінанс» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.08.2024 до договору факторингу №01.02-26/24 від 29.08.2024, ТОВ «СвеаФінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10582-05/2024від 09.05.2024на суму20 225,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 475,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6 750,00 грн. сума заборгованості за пенею. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК Українипередбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті (ч. 3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 та інших. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1077 ЦКУкраїни визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст.3, 12, 13, 20ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44 ЦПК України). Відповідач не надала суду доказів погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 10582-05/2024 від 09.05.2024перед ТОВ «СвеаФінанс» чи сплати сум кредитної заборгованості попередньому кредитору. Отже, факт наявності у позичальника заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн. та за відсотками по кредиту у розмірі 8 475,00 грн. було підтверджено у судовому засіданні, тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення неустойки, нарахованої на суму невиконаного зобов`язання, суд зазначає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки нарахування неустойки у період дії в Україні воєнного стану суперечить положенням п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо зазначення представника відповідача на застосування принципу "contra proferentem". У відзиві на позовну заяву представник відповідача лише зазначив про застосування такого принципу, посилався на практику Верховного суду, яка викладена у постанові ВС від 05.10.2022 року у справі №352/1950/15-ц та у постанові ВС у складі колегії суддів Третьої судової падати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 року №944/3046/20, виклавши їх короткий змісти. Проте, представником відповідача взагалі не зазначено, в чому для відповідача була неоднозначність положень кредитного договору, які саме умови кредитного договору для відповідача були неясні або суперечливі. З огляду на викладене, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень з приводу застосування до спірних правовідносин принципу "contra proferentem". Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1 613,94 грн.

Outcome: partial