Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.10.1991 року. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 03.11.2023 року, позивач зареєстрував своє місце проживання 07.02.1992 року за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим 01.11.2023 року цим же Витягом зазначено зняття даної реєстрації місця проживання позивача. З часу реєстрації шлюбу та по теперішній час позивач постійно проживав з відповідачем по справі за однією адресою: [ADDRESS] та місце свого проживання ніхто зі сторін ніколи не змінював на дану квартиру. Вказану квартиру за декілька місяців до одруження було видано на ім`я відповідача на виплату та здійснивши перший платіж, у розмірі 1500 рублів, які були внесені [PERSON] самостійно, сторонам по справі було надано право на заселення та проживання у вказаній квартирі. Після одруження позивач по справі надав 4500 рублів відповідачу, які отримав у своїх батьків з метою погашення заборгованості за квартиру. Сплатою заборгованості за квартиру займалася виключно відповідач, а тому якими саме частками вона погашала позивачеві не відомо, оскільки розраховував на порядність з боку дружини. 29.05.2007 року Суворовським районним судом м.Херсона, ухвалено заочне рішення у справі №2-1331/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 11.06.2007 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона 28.01.2011 року була виправлена описка в рішенні Суворовського районного суду м.Херсона від 29.05.2007 року, а саме Суворовський відділ ЗАГС змінено на міський відділ ЗАГС. Ухвала суду набрала законної сили 03.02.2011 року. Про існування рішення суду, яким розірвано шлюб між сторонами, позивачу стало відомо лише 07.11.2023 року. Поряд з цим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речовим прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №353070277 від 03.11.2023 року, однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] , дата про прийняття рішення щодо внесення відповідного запису 06.11.2007 року. 01.11.2023 року відповідач по справі зверталася з заявою про зняття зареєстрованого місця проживання позивача. На сьогоднішній день сторони мають одного сина [PERSON] , [INFO] , який також проживає зі сторонами по справі. В 2024 році відповідач звернулася до суду до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати спільною сумісною власністю майно подружжя, а саме квартиру [ADDRESS] , яка була набута під час перебування у шлюбі позивача та відповідача; здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши право власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачем та право власності на 1/2 частину спірної квартири за відповідачем. Ухвалою від 13.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.09.2024 року витребувано з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР інвентарну справу на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що до реєстрації шлюбу в березні 1991 року відповідачка стала членом кооперативу, сплативши попередньому власнику Мухіній пайові внески 1500 рублів, це були кошти позивача, після реєстрації шлюбу позивач також передав відповідачу у жовтні 1991 року кошти у розмірі 4500 рублів, які йому дали його батьки, на виплату пайових внесків за квартиру. Доказів на підтвердження факту передачі відповідачу цих коштів він не має. Чи були витрачені ці кошти відповідачем на внесення пайових внесків за квартиру йому невідомо. Платіжних документів він не бачив. Доказів на підтвердження того, що пайові внески за квартиру були сплачені за його кошти чи спільні кошти подружжя не має. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що пайові внески за спірну квартиру вносилися сторонами за справою, в тому числі в період шлюбу. Як стверджує позивач, то частину коштів він надав відповідачці для сплати їх попередньому члену кооперативу, а в період шлюбу передав відповідачу кошти батьків для сплати пайових внесків за квартиру. Позивач тривалий час проживає в спірній квартирі, спірна квартира набута в шлюбі, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відповідач заперечує ту обставину, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, та виплата пайових внесків була здійснена за рахунок спільних коштів подружжя або коштів позивача та його батьків. Квартира була придбана відповідачем до реєстрації шлюбу, за кошти відповідачки. Відповідачка компенсувала пайові внески попередньому власнику, стала членом кооперативу. Позивачем не доведено того факту, що у період шлюбу відбулося погашення пайових внесків за рахунок коштів подружжя або його коштів. Тому позовні вимоги є безпідставними, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.12.1984 року виконавчим комітетом міської ради м.Херсона видано ордер №573 [PERSON] на право зайняття однокімнатної квартири [ADDRESS] . Ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету від 07.08.1984 року №458/15. Відповідно до ордеру №149 на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №87, він виданий на ім`я [PERSON] зі складом сім`ї 1 особа на право зайняття житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Ордер виданий на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу від 27.02.1991 року, яке затверджено рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.03.1991 року №60. Склад сім`ї: [PERSON] . Відповідно до довідки ОСББ «Покришева 45 корп.1» від 27.09.2024 року, [PERSON] викупила у [PERSON] кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] та була прийнята в члени ЖБК №87. З 19.03.1991 року [PERSON] є єдиним власником зазначеної квартири. Сторони за справою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.10.1991 року, згідно актового запису №1233, складеного міським відділом РАЦС м.Херсона. Дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] ». 29.05.2007 року Суворовським районним судом м.Херсона, ухвалено заочне рішення у справі №2-1331/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 11.06.2007 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона 28.01.2011 року була виправлена описка в рішенні Суворовського районного суду м.Херсона від 29.05.2007 року, а саме Суворовський відділ ЗАГС змінено на міський відділ ЗАГС. Ухвала суду набрала законної сили 03.02.2011 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.08.2024 року [PERSON] у перегляді заочного рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 29.05.2007 року відмовлено. З матеріалів інвентарної справи на спірну квартиру вбачається, що [PERSON] житлово-експлуатаційною конторою житлово-будівельних кооперативів виконкому Суворовської районної ради м.Херсона 05.07.2007 року видана довідка на підтвердження належної їй кооперативної квартири [ADDRESS] , в кооперативі №87, зазначено, що внесено ссуди 40% - 3204,95 грн. Внесено ссуди станом на 01.06.1992 року у розмірі 7441 грн. 45 коп. Залишки ссуди на 01.07.2007 року не має. 26.09.2007 року [PERSON] звернулася до БТІ з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру. 18.10.2007 року [PERSON] було видано свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане ХД БТІ 06.11.2007 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( [NUMBER] від 18.10.2007 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконкому від 16.10.2007 року №507. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 03.11.2023 року, [PERSON] , [INFO] , з 07.02.1992 року по 01.11.2023 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речовим прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №353070277 від 03.11.2023 року, вбачається, що однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] , дата про прийняття рішення щодо внесення відповідного запису 06.11.2007 року. Згідно довідки ОСББ «Покришева 45, кор.1» від 13.11.2023 року, видана [PERSON] за місце проживання [ADDRESS] в тому, що він дійсно проживає за даною адресою, починаючи з 07.02.1992 року по теперішній час. Норми Сімейного кодексу України визначають два режими права власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. У частині 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У статті 60 СК України наведені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу відповідачка стала членом ЖБК та отримала ордер на вселення у зазначену квартиру, сплативши 40% пайових внесків 3204,95 грн, залишок суми пайових внесків був сплачений станом на 01.06.1992 року у повному розмірі, загальна сума виплат 7441 грн. 45 коп. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, оскільки відповідачка стала членом ЖБК на спірну квартиру, право на заселення виникло у відповідача до шлюбу, нею здійснено виплату пайових внесків за кооперативну квартиру, позивачем не надано доказів сплати пайових внесків за квартиру за спільні кошти подружжя, спірна квартира набуває статусу особистої приватної власності відповідача. У частині 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач посилається на внесення ним 4500 руб. після одруження, однак не надано доказів (квитанцій, договорів, довіреностей, виписок), що саме ці кошти були використані на оплату вартості квартири. Внесення коштів у сімейний бюджет саме по собі не створює права власності на окремий об`єкт, якщо договір купівлі-продажу укладено не на ім`я подружжя, а на одного з них. Позивач не довів, що квартира була набута за спільні кошти подружжя, або що мала місце інвестиція у майно, що істотно збільшила його вартість (ст. 62 СК України). Позивач стверджує, що не знав про розірвання шлюбу, однак факт розірвання шлюбу має юридичне значення для припинення режиму спільної сумісної власності, але жодним чином не впливає на момент набуття відповідача права на спірну квартиру. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не спростовано того, що спірна квартира придбана відповідачем за особисті кошти відповідача. Оцінюючи встановлені обставини, досліджені докази в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до переконання про те, що зазначені позивачем обставини щодо визнання спільною сумісною власністю майна та відповідно правових підстав його поділу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що в свою чергу призводить до відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Доводи позивача про постійне проживання у спірній квартирі, суд до уваги не приймає, оскільки постійне проживання у квартирі не створює права власності (ст. 319, 321 ЦК України), не є доказом спільності майна, не дає права на вимогу поділу житла, якщо це житло належить іншій особі на праві приватної власності.

Outcome: dismissed