Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідачів, згідно якого просив суд стягнути з солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача: заборгованість за спожиту електричну енергію за 2022 рік у розмірі 1565,76 грн.; заборгованість за спожиту електричну енергію за січень березень 2025 року у розмірі 2624,79 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за 2022 рік у розмірі 12123,16 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за 2023 рік у розмірі 8778,13 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за 2024 рік у розмірі 5073,45 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за лютий-березень 2025 року у розмірі 3112,35 грн.. Разом 33277,64 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позову, представник позивача посилався на ті обставини, що житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] є державною власністю в особі аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Одеській області. На підставі ордеру КЕЧ Одеського району ОдВО №74 від 21.11.1991 року, виданого на ім`я [PERSON] до службово квартири [ADDRESS] було вселено останнього з сім`єю, яка складалась з дружини [PERSON] , доньок [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки Знам`янської сільської ради від 02 червня 2025 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 27.05.1996 року; [PERSON] , [INFO] з 25.04.2002 року, яка на даний час не проживає. За вказаним об`єктом нерухомості в якому зареєстровані споживачі рахується споживання комунальних послуг, таких як електрична енергія та теплопостачання. Згідно відповіді ТОВ «ООЕК» від 19.06.2025 року укладені індивідуальні договори про постачання електрично енергії у періоди з 01.01.2022 по 18.06.2025 року за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] та з [PERSON] відсутні. Між товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (ТОВ «ООЕК») та аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області було укладено договір про закупівлю електрично енергії у постачальника універсальних послуг. Згідно додатку 1 до договору ро закупівлю електрично енергії у постачальника універсальних послуг постачання електричної енергії здійснюється за адресою [ADDRESS] . Відповідачі не заперечують факт отримання ними послуг з постачання електрично енергії, оскільки ними частково здійснювалась оплата вартості вказаної послуги, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості станом на 27 серпня 2025 року, згідно якого у 2022 році відповідачі з січня місяця по липень місяць здійснювали оплату в повному обсязі, окрім того, відповідачі у повному обсязі здійснювали оплату за спожиту електричну енергію у 2023 році. Разом з тим, у зв`язку з відсутністю оплати за спожиту електричну енергію в інші періоди відповідачами, у останніх виникла заборгованість, яку позивач просить з них стягнути. Також, з 2022 року по 2025 рік згідно договорів про постачання природного газу укладених АРЗ СП та між газопостачальними компаніями, здійснювалось постачання газу для забезпечення газової котельні № 1 АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області за адресою: [ADDRESS] , яка забезпечує тепловою енергією в тому числі і житловий будинок у якому проживають відповідачі. Виконкомом Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області кожного місяця опалювального сезону на протязі 2022-2025 років затверджувались тарифи за спожите теплопостачання в квартирах мешканців житлового містечка аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Одеській області за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не заперечували факт отримання ними послуг з теплопостачання, оскільки вони частково здійснювали оплату вартості вказано послуги, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості, однак у зв`язку з відсутністю повної оплати за спожите теплопостачання в інші періоди відповідачами, у останніх виникла заборгованість, яку позивач просить з них стягнути. Окрім цього, представник позивача вказав, що АРЗ СП неодноразово надсилав повідомлення про необхідність укладення договору найму службового житлового приміщення та погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги, однак, на дату подання цієї заяви відповідачами була проігнорована необхідність укладення вищезазначеного договору з АРЗ СП, який би регулював правовідносини щодо проживання у службовому жилому приміщенні та порядок споживання і оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи вищенаведене, відсутність договору між відповідачами та АРЗ СП не може свідчити про відсутність у споживачів послуг обов`язку по сплаті за надані їй житлово-комунальні послуги, відтак обов`язок відповідачів сплачувати за спожиті комунальні послуги є беззаперечним та закріплений нормами чинного законодавства. В свою чергу АРЗ СП неодноразово направляв повідомлення про наявність заборгованості та пропонувало затвердити графік погашення заборгованості, однак відповідачами досі не погашена заборгованість, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом. Не погоджуючись з вказаним позовом, відповідач [PERSON] через свого представника подала відзив на позов, згідно якого просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача посилалася на ту обставину, що [PERSON] проживає у службовій квартирі [ADDRESS] . Правові підстави проживання підтверджуються ордером КЕЧ Одеського району ОдВО № 74 від 21 листопада 1991 року, виданим на ім`я її колишнього чоловіка [PERSON] . Між сторонами договір про найм житла чи надання комунальних послуг не укладався. Відсутність укладеного договору виключає наявність цивільно-правових зобов`язань щодо сплати будь-яких нарахувань, оскільки згідно зі статтями 11, 509, 626, 629 Цивільного кодексу України, правовідносини між сторонами можуть виникати лише на підставі чинного договору, який визначає істотні умови предмет, обсяг послуг, ціну та порядок розрахунків. Службова квартира [ADDRESS] , перебуває у вкрай незадовільному технічному стані, що підтверджується офіційним листом Червонознам`янської сільської ради від 14 квітня 2016 року за підписом сільського голови І.В. Войникова. У листі зазначено, що житлові будинки не можуть бути прийняті на баланс сільської ради, оскільки не відповідають санітарним нормам, мають аварійний стан і не придатні для проживання. З часу складення зазначеного документа жодних ремонтних, реконструкційних або відновлювальних робіт у будинках не проводилося, що призвело до подальшого погіршення їх технічного, санітарного та експлуатаційного стану. Незважаючи на те, що ще станом на 2016 рік житлові приміщення були визнані непридатними для проживання, у подальшому їх фізичний знос лише посилився: відсутній належний догляд, зруйновані комунікації, системи опалення та водопостачання, частково пошкоджені конструктивні елементи будівель. Таким чином, житловий фонд остаточно втратив характеристики, необхідні для безпечного та комфортного проживання осіб, і станом на сьогодні залишається повністю непридатним для використання за цільовим призначенням. Крім того, відповідач фактично не користувалася заявленими у позові комунальними послугами. Через непридатність будинку до експлуатації температура повітря в квартирі в опалювальний сезон не перевищувала +1012 °C, що підтверджує відсутність належного теплопостачання. Такі умови проживання суперечать державним санітарним нормам та виключають можливість фактичного споживання теплової енергії в заявлених позивачем обсягах. Окрім того, відповідач періодично та тривалими періодами перебувала у доньки в іншому населеному пункті, де фактично проживала протягом значного часу. За таких обставин вона не могла користуватися комунальними послугами в спірному житлі, а споживання електричної енергії здійснювалося лише в мінімальному обсязі для забезпечення базових побутових потреб (освітлення, робота побутових приладів). Таким чином, вимоги позивача щодо наявності заборгованості не ґрунтуються на дійсних договірних відносинах, не підтверджені фактом надання або споживання послуг і не відповідають вимогам закону. Варто зазначити, що ті суми, про які позивач згадує у позовній заяві як про часткові платежі, дійсно були сплачені, проте вони стосувалися виключно фактично спожитих електричної енергії та природного газу, а не нарахувань, заявлених позивачем. Навіть фактична сплата окремих сум не може свідчити про визнання будь-яких договірних зобов`язань перед позивачем, адже вона мала інший предмет і іншу підставу. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання послуг або правильності нарахування вказаних сум. У матеріалах справи відсутні документи, що засвідчують фактичні показники лічильників, акти-приймання виконаних робіт, квитанції або інші первинні бухгалтерські документи, які б могли підтвердити реальний обсяг та вартість спожитих ресурсів. Таким чином, зазначені у позові суми не є обґрунтованими і не підтверджені належними доказами. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не ґрунтуються на належних доказах і суперечать вимогам законодавства. Між сторонами не укладено жодного договору, який би створював цивільно-правові зобов`язання щодо сплати комунальних послуг. Саме житло, в якому проживає відповідач, є непридатним для проживання, що офіційно підтверджено органом місцевого самоврядування, а будь-яке укладення договору щодо такого приміщення було б протиправним і недійсним. У відповіді на відзив, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В свою чергу АРЗ СП неодноразового надсилав повідомлення про необхідність укладення договору найму службового житлового приміщення та погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги, які наявні в матеріалах справи, однак відповідачі продовжують ігнорувати необхідність укладення вищезазначеного договору. Окрім того, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі )4о461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року )4о459/3958/15-ц). В свою чергу, доводами відзиву на позовну заяву жодним чином не спростовано факт користування відповідачами службовим житловим приміщенням та житлово-комунальними послугами в ньому. 23 жовтня 2025 року АРЗ СП було направлено лист Голові Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області з питанням чи було визнано житловий будинок квартирного типу за адресою: [ADDRESS] непридатним для проживання, в тому числі у зв`язку з аварійним станом, у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом розгляду вказаного питання на сесії виконкому сільської ради у період з 01.01.2016 року по 23.10.2025 року і отримано відповідь згідно якої вказаний будинок Знам`янською сільською радою непридатним для проживання не визнавався. У матеріалах справи наявні належні та допустимі докази ( в тому числі укладені договори, звіти про виконання договорів) того, що для забезпечення житлового будинку квартирного типу за адресою: [ADDRESS] АРЗ СП впродовж 2022-2025 років здійснювалась закупівля за кошти Державного бюджету України електрично енергії та природного газу для газової котельні № 1 АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області за адресою: 67211, Одеська область, Березівський район, с. Знам`янка, вул. Армійська, буд. 1,2,3 (житлові будинки), всі закупівлі викладені в відкритих джерелах. У запереченні на відповідь на відзив сторона відповідача зазначила, що по-перше, позивач визнає, що між сторонами не укладено жодного договору найму чи договору надання комунальних послуг. Частина 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на яку посилається позивач, передбачає обов`язок сплачувати послуги лише у випадку, якщо вони фактично надані та спожиті, а не автоматично внаслідок проживання у приміщенні. Позивач не надав жодного доказу того, що саме відповідач спожив заявлений обсяг послуг: відсутні акти надання послуг, відсутні показники лічильників за конкретною квартирою, відсутні персоніфіковані розрахунки та первинні бухгалтерські документи. Натомість позивач долучає лише загальні дані щодо закупівлі енергоносіїв для декількох будинків, що не може підтверджувати факт споживання послуг відповідачем у конкретному обсязі та за конкретною адресою. Із цього випливає, що позивач просить суд фактично компенсувати його витрати на утримання будинку, а не стягнути плату за реально надані та отримані відповідачем послуги. Такі вимоги не ґрунтуються на законі і не можуть бути задоволені. По-друге, житлове приміщення, в якому проживає відповідачка, перебуває в аварійному стані та є непридатним для проживання, що підтверджується офіційним документом органу місцевого самоврядування. У листі Червонознам`янської сільської ради міститься чітка констатація факту невідповідності будинків санітарним умовам та їх аварійного стану, що виключає можливість безпечної експлуатації приміщення за його цільовим призначенням. Позивач, у свою чергу, долучає відповідь виконувача обов`язків сільського голови Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області про те, що житловий будинок формально не визнавався непридатним для проживання у встановленому законом порядку. Однак така відповідь не спростовує ані фактичного аварійного стану будинку, ані змісту попереднього листа органу місцевого самоврядування. Відповідно до пунктів 35 Положення про порядок обстеження стану жилих будинків і жилих приміщень (затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 189 від 26.04.1984 р.), факт придатності або непридатності житла для проживання встановлюється виключно шляхом проведення технічного обстеження та складення відповідного акта. Жодного такого обстеження позивач не ініціював, актів не надав, що прямо підтверджує відсутність офіційного визначення технічного стану приміщення. Наявність відповіді сільської ради про те, що питання непридатності не розглядалося, не є підтвердженням того, що житло відповідає санітарним, технічним чи експлуатаційним вимогам. Це лише свідчить про те, що позивач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо організації обстеження будинку та не подав до органу місцевого самоврядування відповідного звернення. По-третє, відповідачка фактично не користувалася послугами теплопостачання, оскільки температура в приміщенні в опалювальний сезон становила лише +1012°С. Через аварійний стан будинку та відсутність умов для проживання Відповідачка значну частину часу проживала в іншому населеному пункті у родичів, що виключає можливість споживання послуг у заявленому позивачем обсязі. Певні оплати, які здійснювалися раніше, стосувалися лише фактичних значень лічильника, але не сум, які заявляє позивач у позові. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до відеоконференції не підключився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, до відеоконференції не підключилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу направлялася судова повістка, з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 352/54/19, провадження № 61-9596св21 ВС зазначив, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Тому, зважаючи на ту обставину, що відповідачу судова кореспонденція була направлена за адресою місця реєстрації, встановленій судом, то відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві власності державі і особі Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. У квартиру [ADDRESS] було вселено сім`ю [PERSON] разом з дружиною та доньками, що підтверджується копією ордеру. Відповідно до довідки Знам`янської сільської ради у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] з 14.03.2002 року за вказаною адресою не проживає. Згідно копією технічного паспорту на будинку [ADDRESS] загальна площа квартири [ADDRESS] в даному будинку складає 44.8 кв.м, житлова площа 27.6 кв.м., допоміжна 17.2 кв.м. Договір на постачання електричної енергії безпосередньо з надавачем послуг відповідачами не укладався, що підтверджується відповідним листом. У судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що безпосередню кошти за електричну енергію та газопостачання для котелен сплачує позивач відповідно до укладених договорів, а саме: Договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг від 24.06.2022 року, Договору про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг від 13.01.2025 року, Договору №14-1021/21-50-Т постачання природного газу від 02.11.2021 року, договору №14-1411/21-60-Т постачання природного газу ввід 21.11.2022 року, Договору №14-2021/22-БО-Т постачання природного газу від 13.12.2022 року, договір №14-4021/23-БО-Т постачання природного газу від 24.10.2023 року, договір №14-5021/24-БО-Т постачання природного газу від 28.12.2023 року, договору №14-8021/24-БО-Т від 24.12.2024 року. Також, у судовому засіданні досліджену надану позивачем довідку про розрахунок заборгованості за комунальними послугами станом на 27.08.2025 року, яка лягла в основу розрахунку боргу зазначеного в позові, який рахується за квартирою [ADDRESS] , з якої вбачається що розрахунок заборгованості відповідачів за комунальними послугами здійснювався на основі: щодо електроенергії - постанови Кабінету міністрів України щодо визначення фіксованої ціни на енергію; щодо опалення на основі рішень виконкому Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області «Про затвердження тарифів за спожите теплопостачання в квартирах мешканців житлового містечка АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області». Відповідно до вказаної довідки, а також досліджених у судовому засіданні тарифів, заборгованість за комунальними послугами за квартирою [ADDRESS] становить: заборгованість за спожиту електричну енергію за 2022 рік у розмірі 1565,76 грн.; заборгованість за спожиту електричну енергію за січень березень 2025 року у розмірі 2624,79 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за 2022 рік у розмірі 12123,16 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за 2023 рік у розмірі 8778,13 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за 2024 рік у розмірі 5073,45 грн.; заборгованість за спожите теплопостачання за лютий-березень 2025 року у розмірі 3112,35 грн. Згідно наданих суду повідомлень, позивачем підтверджено факт звернення до відповідача [PERSON] з пропозиціями щодо укладення індивідуальних договорів на постачання електричної енергії та опалення, однак вони залишилися без реагування. Відповідно до\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~(далі-\~ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до положень\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст.\~64,\~66,\~67 Житлового кодексу\~УPCP, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як зазначалося позивачем у позовній заяві, відповідач [PERSON] відмовляється від підписання договору на теплопастачання та отримання електричної енергії, вказаний факт також підтверджено представником відповідача у відзиві за позов. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч. 1\~ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII). Хоч і ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII\~передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 7 цього Закону\~споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). За положеннями ч. 1\~ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII\~споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Окрім цього, твердження відповідача про відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати заборгованості за надані послуги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами (постанова від 09.11.2016 р. у справі №1238/8935/12). В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року(справа №642/8210/16-ц, провадження №61-7787св18) йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Саме про це йдеться мова в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16). Згідно наданих доказів нарахування суми тарифу за надані послуги нараховується щомісячно. Відповідно розрахунок суми оплати здійснюється кожного місяця та розмір є різним (мінливим). Згідно з ч. 1 ст. 32 «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 5\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Системний аналіз положень ст. ст.\~2,\~9,\~10,\~189,\~190 ЖК\~Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги. Стаття 13 ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про вказану суму заборгованості не спростувала, контррозрахунку не зробила, доказів її сплати не подала, факт ненадання позивачем відповідних послуг відповідачем не доведений. Отже, позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на те, що відповідачі фактично користуючись наданими житлово-комунальним послугами, відмовляються їх оплачувати, не погоджуючись із нарахованими тарифами позивачем, а також відмовляючись підписувати договір, що не є підставою звільнення їх від зобов`язання щодо оплати фактично наданих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України", обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 3028,00 грн відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~покладаються на відповідачів у солідарному порядку.

Outcome: approved