Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

02.10.2025 позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.09.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір (акцептування оферти) про надання коштів на умовах споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №\~1785077, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» кредит у розмірі 4 000,00 грн на строк 360 днів. 23.09.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору №\~1785077 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за продуктом «NewShort», у якій сторони домовились збільшити суму кредиту на 3\~000,00 грн, після чого загальний розмір кредиту буде складати 7\~000,00 грн. 29.04.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивачем був укладений договір факторингу №\~01.02-09/25, умовами якого визначено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату отримує належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. Згідно з п.\~2.1. у відповідності до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №\~1785077 від 22.09.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за продуктом «NewShort» станом на 29.04.2025, наданим позивачем, заборгованість за тілом кредиту складає 3\~201,00 грн, заборгованість за відсотками 6\~209,94 грн, заборгованість за штрафом 12\~488,00 грн. Сума заборгованості разом 21\~898,94 грн. Ухвалою судді\~Новодністровського міського\~суду Чернівецької\~області від\~03.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представники у судові засідання не з`являлися, проте у позовній заяві клопотали розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Крім того, позивач у клопотанні повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України у разі\~повторної неявки\~у судове\~засідання відповідача,\~повідомленого належним\~чином,\~суд вирішує\~справу на\~підставі наявних\~у ній\~даних чи\~доказів (постановляє\~заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст.\~223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд установив, що 22.09.2024 [PERSON] за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт та особистий кабінет уклав з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договір № 1785077 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 4 000,00 грн строком на 360 днів, згідно з п.\~1.4. періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), первісна редакція якого наведена в додатку №1 до цього договору. Отже, тіло кредиту 4 000,00 грн, строк надання кредиту 360 днів, стандартна (у т.\~ч. денна) процентна ставка 1 % в день. Згідно з п. 9.6. договору № 1785077, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація; він ознайомлений з правилами, повністю їх розуміє і приймає (погоджується) з ними; повністю розуміє їх, погоджується з ними, зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 23.09.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору №\~1785077 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за продуктом «NewShort», у якій сторони домовились збільшити суму кредиту на 3\~000,00 грн, після чого загальний розмір кредиту буде складати 7\~000,00 грн. Таким чином, тіло кредиту становить 7 000,00 грн, строк надання кредиту 360 днів, стандартна (у т.\~ч. денна) процентна ставка 1 % в день. Відповідно до п. 3. додаткової угоди внесено зміни до підпункту 6.4.1. та підпункту 6.4.2. договору щодо розміру штрафу та викласти їх у новій редакції: п. 6.4.1. у розмірі 1050 грн на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання та п. 6.4.2. у розмірі 77 грн починаючи з 5-го дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Згідно з п. 4. підписуючи цю додаткову угоду, споживач підтверджує, що перед укладенням цієї додаткової угоди йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) з урахуванням збільшення суми кредиту. Інші умови договору залишаються без змін, дана додаткова угода та додаток № 1 від 23.09.2024 є невід`ємною частиною договору. Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору з відповідачем, надані суду. Факт укладення кредитного договору та додаткової угоди, погодження усіх умов сторонами підтверджуються копією договору № 1785077 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 22.09.2024, додатками 1 та 2 до нього, які підписані відповідачем належним чином електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х755 22.09.2024 19:07:11 [PERSON] , паспортом споживчого кредиту, підписаний Т970 22.09.2024 19:07:02 [PERSON] , копією додаткової угоди від 23.09.2024 до договору № 1785077 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 22.09.2024, підписаною С694 23.09.2024 13:47:36, паспортом споживчого кредиту до додаткової угоди, підписаний Е488 23.09.2024 13:47:06 [PERSON] . Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника. Отже, суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» [PERSON] з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами. Крім того, позивач надав суду довідку №\~20250508-796 від 08.05.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК», яке є фінансовою установою та надає платіжні послуги, та яке підтвердило та вказало відповідні відомості про той факт, що грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн були успішно перераховані на платіжну картку, маска картки [NUMBER] від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 22.09.2024. Також, позивачем надано суду довідку №\~20250508-797 від 08.05.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК», яке є фінансовою установою та надає платіжні послуги, та яке підтвердило та вказало відповідні відомості про той факт, що грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн були успішно перераховані на платіжну картку, маска картки [NUMBER] від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 23.09.2024. Згідно з п. 2.1. кредитного договору № 1785077 від 22.09.2024 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Таким чином, суд має можливість ідентифікувати операцію по перерахунку грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн як таку, що відбулася на користь відповідача і саме [PERSON] отримав наведені кошти, що доводиться достатніми доказами. У п. 2.4. цього договору зазначається, що кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами відповідно до п. 2.1. договору. Відповідно до розрахунків заборгованості відповідача позивач здійснив один платіж 17.10.2024 у сумі 7001,00 грн, на виконання умов договору та сплатив частково заборгованість, яка у нього виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, а саме: 3\~799,00 грн покрив заборгованість по тілу кредиту, 1690,00 грн оплатив відсотки за користування кредитом та 1512,00 грн були зараховані на покриття штрафних санкцій. Згідно з п. 5.6. договору споживач здійснює платежі з повернення заборгованості за договором у розмірі та у строки визначені договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги товариства у черговості визначеній в Законі України «Про споживче кредитування», зокрема: 5.6.1. у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 5.6.2. у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; 5.6.3. у третю чергу здійснюється сплата неустойки та інших платежів відповідно до договору. Таким чином, на день подання позову до суду 02.10.2025 заборгованість відповідача становила: 7\~000,00\~грн по тілу кредиту; 6\~209,94 грн заборгованість за відсотками; 12\~488,00\~грн штрафні санкції. 22.09.2024 позивач нарахував відповідачу відсотки у розмірі 40,00 грн (4\~000?1 % = 40). Починаючи з 23.09.2024 по 17.10.2024 відповідачу почали нараховуватися відсотки на нове тіло кредиту розмірі 70,00 грн (7\~000?1%=70). У зв`язку з тим, що відповідачем було здійснено платіж на рахунок позивача, після цього відсотки почали нараховуватися вже на нове тіло кредиту 3\~201,00 грн. Отже, з 18.10.2024 по 29.04.2025 відповідачу почали нараховуватися відсотки на нове тіло кредиту розмірі 32,01 грн (3 201?1%=32,01). Суд констатує, що позивач підставно нарахував заборгованість відповідача за відсотками. Також позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь штрафних санкцій у розмірі 12\~488,00 грн. Щодо належності права вимоги позивачу суд зважає на таке. 29.04.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу №\~01.02-09/25, у п.\~2.1. зазначено, що\~ у відповідності до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Фактором у даному договорі виступив позивач. У п. 6.2.1. цього договору клієнт відступає, а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Згідно п. 3.1.3. зазначається, що право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього договору, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку 5 цього договору, та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені пунктом 4.2. договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені у реєстрі боржників містяться у додатку №\~1 до договору факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 та є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.\~5.1. цього договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» зобов`язаний у день підписання цього договору передати фактору у формі електронного документа реєстр боржників за формою, встановленою у додатку № 1 до цього договору, з усіма заповненими даними. Відповідно до п. 5.4. факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі документації, за формою, що наведена у додатку № 2 до цього договору, підписаним уповноваженими представниками сторін. Згідно з вимогами п. 3.1.3. договору факторингу від 29.04.2025 № 01.02-09/25 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» прийняло Реєстр боржників клієнта від 29 квітня 2025 року, складений за формою згідно з додатком 1 до договору, , після чого, від клієнта до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшли права вимоги заборгованості від боржників і дане товариство стало кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей, що підтверджується даними акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025. Відповідно до витягу з реєстру боржників право вимоги до [PERSON] . також було переуступлене. Позивач надав низку доказів на підтвердження укладення договору факторингу і належного передання права вимоги до [PERSON] . від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до нього. Це, зокрема, договір факторингу №\~01.02-09/25 від 29.04.2025, витяг з реєстру боржників щодо відповідача та його боргу (додаток № 1), акт приймання-передачі цього реєстру (додаток № 5), реєстр боржників (1 та 2 сторінки) платіжна інструкція про проведення оплати позивачем як фактором на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за договором. Отже, факт передання права вимоги до [PERSON] до позивача суд уважає також доведеним. Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №\~1785077 був укладений 22.09.2024 на строк 360 днів. Отже, строк кредитування закінчився 17.09.2025. Суд доходить переконання, що на день розгляду справи позивачу підставно належить право вимоги до відповідача, яке ґрунтується на договорі №\~1785077 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», укладеному 22.09.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] . Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він покликається, у частині надання кредитних коштів та невиконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем. А також суд вбачає за доведену ту обставину, що право вимоги належить позивачу відповідно до договору факторингу №\~01.02-09/25 від 29 квітня 2025. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість сукупно у розмірі 21 898,97 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаними вище кредитними договорами. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). За змістом статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.\~13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 22.09.2024 уклав договір № 1785077 про надання споживчого кредиту з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», права вимоги за якими у подальшому стали предметом договору факторингу, укладених між кредитодавцем і позивачем ТОВ «СВЕА ФІНАНС». За умовами кредитного договору відповідачу надавалися кредитні кошти, які він зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними у порядку, визначеному договором. Відповідач умови кредитного договору щодо поетапної сплати процентів за користування кредитом не виконував, крім одного платежу у розмірі 7\~001,00 грн та після закінчення строку кредитування грошові кошти не повернув та не сплатив відсотки за користування ними у повному обсязі. 29.04.2025 право вимоги за кредитним договором, укладеним [PERSON] , було відступлене за договором факторингу позивачеві. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Договір відступлення прав вимоги є ідентичним за правовою природою до договору факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні первісному кредитору, ні ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не повернуті, позицію відповідача, який жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав, а також вимоги ч.\~1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договором №\~1785077 про надання споживчого кредиту від 22.09.2024, укладеним із ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», Щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафом у розмірі 12\~488,00 грн, який позивач просить стягнути на підставі п.\~6.1-6.7 договору та додаткової угоди (пункту 3) щодо відповідальності споживача за неналежне виконання чи невиконання взятих на себе договірних зобов`язань суд уважає за необхідне зазначити таке. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Згідно зі статтею 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Згідно з частиною першою статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Верховний суд у постанові від 21 січня 2025 року у справі №\~751/3052/23 зауважив, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення коштів, сплачених на виконання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири. Отже, суд резюмує, що договірна відповідальність у вигляді штрафу у кредитних правовідносинах не може стягуватися з відповідача як з позичальника у період воєнного стану. Суд наголошує, що Договір № 17850772 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений 22.09.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану. На підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні»,\~який затверджено\~Законом України\~«Про затвердження\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» від\~24.02.2022р.,\~в Україні\~введено воєнний\~стан із\~05\~години 30\~хвилин 24\~лютого 2022\~року строком\~на 30\~діб.\~Надалі воєнний\~стан неодноразово\~безперервно продовжувався,\~зокрема,\~останній раз\~Указом Президента\~України №\~793/2025\~від 20.10.2025\~«Про продовження\~строку дії\~воєнного стану\~в Україні»,\~який затверджено\~Законом України\~«Про затвердження\~Указу Президента\~України «Про\~продовження строку\~дії воєнного\~стану в\~Україні» від\~21.10.2025\~воєнний стан\~в Україні\~було продовжено\~з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб. Таким чином, суд доходить переконання, що у частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 12\~488,00 грн слід відмовити. З урахуванням викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1785077 від 22.09.2024 у сумі 21\~898,94 грн, з яких: 3\~201,00 заборгованість за тілом кредиту та 6\~209,94 проценти за користування кредитом. Загалом суд також бере до увагу позицію відповідача, який заяви по суті справи до суду не надавав, жодні обставини, викладені позивачем, не заперечував, свої аргументи не наводив, у судові засідання не з`являвся. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення кредитної заборгованості та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС (до перейменування ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»)» сукупно заборгованості у розмірі 9410,94 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ізст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Відповідно до ч.\~3 ст.\~4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до позовних вимог ціна позову у даній справі становила 21\~898,94 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 9\~410,94 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 42,97 % ((9\~410,94 ? 21\~898,94) ? 100 % = 42,97 %). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі: 2\~422,40 ? 42,97 % = 1\~040,91 грн. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1\~040,91 грн, сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial