Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У жовтні 2025 року до суду від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд», надійшов вказаний позов, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року в розмірі 11880,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 25 січня 2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 25.01.2024-100001339. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн., дата надання/видачі кредиту - 25січня 2024 року, строком на 42 дні, дата повернення (виплати) кредиту - 06 березня 2024 року, первинний період користування кредитом 14 днів. Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Денна процентна ставка становить 2,33%. Перерахування коштів здійснюється на рахунок відповідача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER]. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 11880,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2025 справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 13 листопада 2025 року. Судове засідання від 13 листопада 2025 року знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Шролик І.С. у відпустці, розгляд справи призначено на 24 листопада 2025 року. Представник позивача в судове засідання від 24 листопада 2025 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання від 24 листопада 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Копія ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження та судова повістка надсилалась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Згідно зі зворотнім поштовим сповіщенням, судова повістка повернута до суду без вручення із позначенням «адресат відсутній». Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 25 січня 2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 25.01.2024-100001339 в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», частиною якого є відповідь [PERSON] про прийняття пропозиції (акцепт). Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн., дата надання/видачі кредиту - 25 січня 2024 року, строком на 42 дні, дата повернення (виплати) кредиту - 06 березня 2024 року, первинний період користування кредитом 14 днів. Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Денна процентна ставка становить 2,33%. Перерахування коштів здійснюється на рахунок відповідача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER]. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором, наданою позивачем, заборгованість за договором № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року складає 11880,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - основний борг; 5880,00 грн. - проценти. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Судом досліджено надану позивачем довідку-розрахунок заборгованості, з якої вбачається, що загальний залишок заборгованості за договором № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року станом на 30 вересня 2025 року становить 11880,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - основний борг; 5880,00 грн. - проценти. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачем також не було спростовано, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу є обґрунтованими. Проте, суд не може в повному обсязі погодитися з визначеним позивачем розрахунком заборгованості за відсотками за Кредитним договором (оферти) № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що Кредитний договір (оферти) № 25.01.2024-100001339 було укладено 25 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до даних договорів слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено максимальний розмір відсотків за користування кредитними коштами 1% на день. Отже, суд приходить до висновку, що умови укладеного кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, суперечать чинному законодавству, тому згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. Суд розраховує заборгованість по відсоткам за укладеним між сторонами Кредитним договором (оферти) № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року, зважаючи на встановлену ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальну денну процентну ставку 1%. Тобто, заборгованість відповідача по несплаченим відсоткам за Кредитним договором (оферти) № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року становить 2520,00 грн., відповідно до розрахунку (60 грн./добу - 1% х 42 дні). Отже, з урахуванням вимог чинного законодавства, на час укладення договору про надання Кредитного договору (оферти) № 25.01.2024-100001339 від 25 січня 2024 року, розмір заборгованості відповідача за вказаним договором буде становити 8520,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2520,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з усім зазначеним вище, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 8520,00 грн. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції № СЦ00041983 від 29 вересня 2025 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1737,28 грн., відповідно до розрахунку (8520,00 грн. х 2422,40 грн. : 11880,00 грн.).

Outcome: partial