Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачаЖовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Гавінської Мирослави Іванівни, про визнання права власності на нерухоме майно колишнього колгоспного типу двору в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно 1/3 частина житлового будинок [ADDRESS] , що стверджується дублікатом свідоцтва про право власності від 06.03.2007р.; випискою від 28.05.2025р. № 23-06\\270; довідкою КП ЛОР «Шептицьке МБТІ» від 24.06.2025р. № 2851. [PERSON] склав в користь [PERSON] заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Сопошинської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області 03 грудня 1997 року зареєстрований в реєстрі за № 10. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька, [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право спадщину за заповітом від 24.04.2023 року. Згідно виписки від 28.05.2025р. № 23-06/270 членами колгоспного двору по [ADDRESS] були: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - член двору; [PERSON] - член двору. [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про зміну імені від 23.06.2005року серія [NUMBER] . Таким чином всі перелічені особи є співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1/3. Позивачка [PERSON] , зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріус в письмовій формі мені відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у житловому будинку, оскільки мій батько такого права належним чином не зареєстрував. Крім того, позивачі [PERSON] та [PERSON] вказують, що їм, як членам колишнього колгоспного типу двору також належить право по 1/3 частки в майні двору, однак таку вони не можуть зареєструвати, в зв`язку з вступом в дію Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та проведенням децентралізації, а тому реєстрація права власності на належні їм частки двору можлива лише за рішенням суду. Враховуючи наведене вище, позивачі просять суд задовольнити їх позовні вимоги. Ухвалою судді від 22.09.2025 року відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в загальному позовному провадженні, підготовче судове засідання призначено на 18.11.2025 року. Одночасно витребувано третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Гавінської Мирослави Іванівни належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі в підготовче судове засідання не прибули, однак подали на адресу суду заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності. В заявах позивачі зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Просять позов задовольнити. Представник відповідача Жовківської міської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду міська рада направила листа, в якому зазначила, що заперечень щодо позову немає, просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Представник третьої особи: що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Гавінської Мирослави Іванівни в підготовче судорве засідання не прибув. Однак до суду направлено копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечив проти задоволення позову, фактично визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. А тому, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники справи в підготовче судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачі звернулися до суду з позовом про спадкування житлового будинку [ADDRESS] , та який станом на 15.04.1991 року відносився до колгоспного типу двору, що стверджено випискою із погосподарської книги Сопошинської сільської ради про те, що по даних запису погосподарської книги станом на 15.04.1991 року в [ADDRESS] зареєстроване господарство, тип двору - колгоспний, голова двору [PERSON] , 1952 р.н. Члени двору: [PERSON] - 1952 р.н.,голова двору; [PERSON] - [INFO] , чоловік ; [PERSON] - [INFO] , дочка (арк.спр.14). Про те що [ADDRESS] перейменована [ADDRESS] , підтверджується рішенням сільської ради від 19.03.1999 року №7. Із копії довідки виданої в.о.директора КП ЛОР «Шептицьке МБТІ» встановлено, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Сопошинської сільської ради 06.03.2007 р. згідно рішення виконкому сільської ради від 25.01.2007 р. за №2 та від 25.05.1989 р. за №146, та записано в реєстрову книгу від 11.06.2007 р. за р.№165 (арк.спр.30). [PERSON] помер [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (арк.спр.6). Батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] (арк.спр.7). У зв`язку із одруженням 19.04.2024 року, позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що встановлено із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (арк.спр.8-10). Позивачка [PERSON] , [INFO] , змінила своє прізвище на " [PERSON] ", що стверджено свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] (арк.спр.32). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з такою ж частиною господарських будівель. При житті батько позивачки [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів своїй дочці [PERSON] заповіт посвідчено секретарем виконкому Сопошинської сільської ради народних депутатів 03.12.1997 року (спадкова справа). [PERSON] 04.11.1995 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , який 12.06.2007 року розірвано, що стверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (спадкова справа). Із копії спадкової справи №114/2021 року, яка відкрита приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Гавінською М.І. після смерті [PERSON] , встановлено, що про спадкування 20.12.2021 року звернулася його дочка [PERSON] , та частково прийняла спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку, про що видано свідоцтво (арк.спр.15). Мати позивачки [PERSON] як дружина померлого відмовилась від обов`язкової частки у спадщині після померлого чоловіка. Із довідки №536 від 08.11.2021 року, виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, встановлено що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав разом із своєю дочкою [PERSON] , до дня його смерті в [ADDRESS] , вели спільне господарство (спадкова справа). Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.2008 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином всі вище перелічені особи, є членами двору, головою якого була [PERSON] , членами [PERSON] , [PERSON] мали рівне право на частки в майні двору, по 1/ 3 частині кожний. Отже, на день смерті [PERSON] , його донька [PERSON] , фактично прийняла спадщину, але не оформила нотаріально і на день його смерті їй належала 1/3 частка майна двору. Крім того, позивачам [PERSON] та [PERSON] , як членам колишнього колгоспного типу двору також належить право на 1/3 частки в майні двору. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки господарство в [ADDRESS] , відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак, оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно, то відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Із копії технічного паспорта на будинок садибного (індивідуального) типу з господарськими будівлями та спорудами встановлено, що такий знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 141,0 кв.м., житлова 62,2 кв.м., допоміжна 78,8 кв.м. (арк.спр.18-29). Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст. 1216-1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із постанови приватного нотаріуса Гавінської М.І. Львівського районного нотаріальнго округу Львівської області від 13.06.2025 року встановлено, що приватний нотаріус Гавінська М.І. Львівського районного нотаріальнго округу Львівської області постановила відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки не подано свідоцтва про право власеості на нерухоме майно на ім`я [PERSON] згідно Закону України "Про нотаріат" та п.2 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні (арк.спр.34). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України,способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд також враховує те, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів. Ураховуючи наведене, оскільки відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд, належним чином оцінивши зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved