Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 22.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №739541964 на суму 14270,00 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV9С6М7. В кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. 22.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 14270,00 грн. на його банківську картку. Таким чином первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, у подальшому до договору укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №149 від 31.08.2021, до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 08.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 50845,44 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором №739541964 від 22.06.2021 року становить 50845,44 грн., яка складається з: -14269,25 грн. заборгованість по тілу кредиту; -36576,19 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; -0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Окрім того, позивач просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та судовий збір. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 01.09.2025 року. 15.09.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вимоги позивача не визнав повністю з причин того, що позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором №739541964, оскільки кредитний договір був укладений 22 червня 2021 року, а договір факторингу за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами був укладений 28.11.2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Окрім того, відповідач просить критично сприйняти наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом та не доводить наявність заборгованості на якій наполягає позивач. Кредитний договір надано строком на 4 дні, тобто по 25.06.2021, та його не було продовжено, а тому сума відсотків, що підлягає до стягнення становить 970,36 грн. З огляду на абсолютне порушення норм законодавства та безпідставність нарахування відсотків, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі. 19.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитись з умовами договору перед його підписанням. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому позиція відповідача щодо не доведеності укладання кредитного договору є неаргументованою. Щодо строку чинності договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 позивач зазначив, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Реєстр прав вимоги до якого включено кредитний договір укладено 31.08.20214, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Таким чином на момент включення договору до реєстру право вимоги вже існувало. Нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого кредитним договором строку кредитування є погодженою мірою відповідальністю за порушення скаржником строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. 22.09.2025 року відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що позивач не спростував доводи викладені у його відзиві та обмежився цитуванням загальних норм законодавства, що не мають безпосереднього застосування до конкретних обставин справи. 24.09.2025 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі, якими вказано, що за договорами факторингу до товариства могли перейти права вимоги за кредитним договором грошові права вимоги до відповідача, які виникли після укладання договорів факторингу та щодо реєстрів прав вимоги. 29.09.2025 року відповідач надав до суду додаткові пояснення в яких зазначено щодо процесуального дублювання з боку позивача, штучного збільшення обсягу матеріалів справи, суб`єктивність і процесуальну недоцільність, надана оцінка поданих позивачем додаткових пояснень. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього\~Кодексу. Згідно копії договору кредитної лінії №739541964, укладеного 22.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Згідно п.1.1. за договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов у договорі. Згідно п.1.3. договору перший транш в сумі 14270,00 грн. Згідно п. 1.5. загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом строку дії договору. Даний кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV9С6М7. Отримання відповідачем коштів за договором підтверджується платіжним дорученням № 9df295a6-0c89-4a97-81fb-f746456b5629 від 22.06.2021 в якому зазначено, що платником є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а отримувачем [PERSON] , сума платежу: 14270,00 грн., призначенням платежу вказано: переказ коштів згідно договору №739541964 від 22.06.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Номер платіжної картки на яку перераховано кредитні кошти збігається з номером картки вказаним в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 22.06.2021. Відповідач у відзиві не заперечує підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів за даним договором, тому суд вважає дані обставини доведеними. Щодо посилання відповідача на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, не є первинним бухгалтерським документом, не доводить наявність заборгованості на якій наполягає позивач, а тому є неналежним доказом, суд відхиляє дану позицію відповідача з наступних підстав. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц та в Постанові КЦС ВС від 04.09.2024 № 426/4264/19 (61-7310св24). Щодо розміру заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.7. договору кредитна лінія надається строком на 4 (чотири) дні від дати отримання кредиту позичальником. Відповідно до п.1.8. сторони погодили, що встановлений в п.1.7. договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. При цьому сторони узгоджують, що кількість днів на які продовжується дисконтний період дорівнює 30 днів. Згідно п. 1.9, п.1.9.1, п. 1.9.2, п.п. 1.9.3 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,61 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом; якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до п. 1.12, п.п. 1.12.1, п.п. 1.12.2Договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти за ставкою 2,98 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Згідно п. 1.13 проценти в розмірі, визначеному п.п. 1.9 або 1.12.2 Договору нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником. У п. 4.2 сторони Договору погодили, що строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного у п. 1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. В п.4.3 сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. Пунктом 1.7 Договору визначено, що кредит надається строком на 4 дні від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 26.06.2021. Матеріали справи містять довідку щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 30.08.2023 о 15:27:34, в якій наявні відомості про вчинення відповідачем дій, з метою продовження дисконтного періоду 29.06.2021 року, а саме сплачено суму процентів в розмірі 1574,00 грн. Проте, для продовження строку кредитування, проценти мали бути сплачені протягом дії дисконтного періоду, а саме до 26.06.2021, що відповідачем здійснено не було. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачем станом на 26.06.2021 року було сплачено проценти за користування кредитними коштами за 4 дні з моменту його отримання, враховуючи вимоги п. 1.8 кредитного договору, суд доходить висновку, що строк дисконтного періоду закінчився саме 26.06.2021. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості виданого первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фізична допомога» та його правонаступником ТОВ «Таліон Плюс», нарахування процентів за кредитним договором здійснювалися до 31.08.2021 року та відповідно правонаступником до 26.10.2021 року, тобто понад визначений договором строк кредитування, який становить 4 дні, а саме до 26.06.2021 року. Таким чином, виходячи з умов укладеного договору, відповідач повинен повернути тіло кредиту та проценти, які нараховані строком до 26.06.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фізична допомога» відповідач здійснював оплати за процентами в розмірі 1608,25 грн. 29.06.2021 та за тілом кредиту в розмірі 0,75 грн. 29.06.2021. Враховуючи, що кредит надано строком на 4 дні та суму наданого кредиту в розмірі 14270,00 грн. та 1,7 відсотків в день від суми залишку кредиту, так як не сплачені проценти у дисконтний період), то сума нарахованих відсотків становить 970,36 грн. При цьому, відповідно до умов кредитного договору, вказані нарахування є процентами за користування грошовими коштами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. Зазначені обставини підтверджуються позивачем і у відповіді на відзив. Тобто кредитодавець фактично ототожнив відсотки за користування кредитними коштами з відсотками, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх. Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. З наведеного слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом обмежене умовами самого кредитного договору та, у даному випадку, нараховувати відсотки за користування кредитом слід з 22.06.2021 до 26.06.2021, а нараховані відсотки поза межами строку кредитування стягненню не підлягають. Таким чином, суд, враховуючи, що тіло кредиту не сплачене відповідачем становить 14269,25 грн. та відсотки які підлягають до сплати становлять 918,99 грн. Проте, оскільки відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 29.06.2025 року суму в розмірі 1609,00 грн. то сума до стягнення підлягає в розмірі 13631,36 грн. Щодо відступлення права вимоги до позивача за спірним кредитним договором суд відхиляє посилання відповідача на недійсність прав вимоги. З наданих суду документів вбачається, що 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 р. 28.11.2019 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду №26, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2021. 31.12.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду №27. За договором факторингу було відступлено вимоги зазначені у реєстрах прав вимоги. 31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року. 31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №148 від 31.08.2021, до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача, який вказаний в реєстрі під №1266 на суму 32466,80 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. 03.08.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №2, відповідно до якої продовжено строк дії договору до 31.12.2022 року. 30.12.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду, відповідно до якої продовжено строк дії договору до 30.12.2024 року. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на суму 50845,44 грн. 08.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 року значиться боржник [PERSON] , сума заборгованості 50845,44 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином, перехід права вимоги до позивача підтверджується доданими до позову договорами факторингів та реєстрами боржників. Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено,\~якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги",\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа\~\~(кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві\~позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та стягненню відсотків, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору. Підстав для витребування за клопотанням відповідача оригіналів документів суд не вбачає, так як немає достатніх доказів що такі документи містять ознаки підробки. Окрім того підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір, так як понесення цих витрат підтверджено належними доказами пропорційно задоволеним вимогам. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу його представник надав суду копію договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 року з адвокатським бюро «Тараненко та партнери». Отримання послуг підтверджено, протоколом погодження вартості послуг до договору, додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 09.07.2025 року, актом прийому передачі наданих послуг від 09.07.2025. Відповідно до\~ч.4,\~5\~ст.137\~ЦПК України\~розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу за відсутності заперечень з боку відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір потрібно сягнути з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог На підставі викладеного та

Outcome: partial