Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,1661 га, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0073, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта: 258243232231, укладений між [PERSON] \~та [PERSON] \~, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. 27 грудня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за номером 2368; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на зазначену земельну ділянку\~ [PERSON] .. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (банк) та ТОВ «Лотуре-Агро» (позичальник) був укладений кредитний договір №113/1/13-KL, за умовами якого банк надав позичальнику кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 60 000 000грн строком до 27 грудня 2013 року зі сплатою 23 % річних. Пізніше було змінено ліміт заборгованості по кредиту до 65 000 000грн та змінено строк повернення кредиту до 26 грудня 2014 року. Також до кредитного договору були внесені зміни та доповнення згідно додаткових угод. Крім цього, 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №113/1/13-KL/Р-1, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013\~\~року, в повному обсязі таких зобов`язань. Також, 29 березня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (банк) та ТОВ «Лотуре-Агро» (позичальник) був укладений кредитний договір №83/1/13-KL, за умовами якого банк надав позичальнику кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 15 000 000грн, строком до 28 березня 2014 року зі сплатою 26 % річних, до якого в подальшому були внесені зміни, шляхом підписання додаткових угод. Крім цього, 29 березня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (кредитор) та [PERSON] \~ (поручитель) був підписаний договір поруки №83/1/13-KL/P-1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року. Позивач посилався на те, що станом на 17 грудня 2013 року заборгованість ТОВ «Лотуре-Агро» за кредитними договорами склала 82 800 000грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2015 року у цивільній справі №761/10121/14-ц з [PERSON] \~на користь ПАТ «Златобанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013 року у розмірі 63 625 485,96грн та за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року у розмірі 16 883 848,75грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року у розмірі 16 883 848,75грн, звернуто стягнення на предмет застави - зернозбиральний комбайн марки КЗС-812СХ, 2010 року випуску, який належав на праві власності Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Ла Лана», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета застави на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] \~та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Лана» на користь ПАТ «Златобанк» в рівних частинах судові витрати у розмірі 3 654грн, тобто по 1 827грн з кожного. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] \~до ПАТ «Златобанк» про визнання договору поруки недійсним - відмовлено. На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист №761/10121/14-ц від 22 жовтня 2015 року, який неодноразово пред`являвся до виконання.Крім того позивач зазначав, що 6 червня 2024 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240508-68848 від 21 травня 2024 року, між ПАТ «Златобанк» та ним, як новим кредитором, був укладений договір про відступлення прав вимог, зареєстрований за номером 965, за умовами якого банк відступив йому, а він набув права вимоги до ТОВ «Лотуре Агро» за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року, договором поруки №83/1/13-KL/P-1 від 29 березня 2013 року, кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013 року, договором поруки №113/1/13-KL/Р-1 від 19 квітня 2013 року. Також позивач посилався на те, що 20 вересня 2024 року його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, в ході якого виявив довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно №373521394 від 9 квітня 2024 року, з якої вбачалось, що [PERSON] \~належав ряд об`єктів нерухомого майна, в тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером: 3223155400:05:013:0073, площею 0,1661 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яку [PERSON] \~на підставі договору дарування №2368 від 27 грудня 2013 року відчужив на користь сина [PERSON] .. Позивач стверджував, що [PERSON] \~в період наявності непогашеної заборгованості за кредитними договорами, в день підписання додаткових угод до договорів поруки, якими збільшено строк повернення кредиту, навмисно відчужив належне йому ліквідне майно, в тому числі і зазначену земельну ділянку, шляхом укладення зі своїм сином договору дарування. В подальшому, 26 квітня 2018 року [PERSON] \~продав вказану земельну ділянку [PERSON] , яка 16 серпня 2019 року знову продала цю земельну ділянку, що свідчить про фраудаторність зазначених правочинів. Ухвалою суду від 28.02.2025 р. було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимогаг, подав відзив на позовну заяву в якому виклав свою позицію щодо не визнання позову. Інші сторони в судове засідання не зявилися, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши присутні сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (банк) та ТОВ «Лотуре-Агро» (позичальник) був укладений кредитний договір №113/1/13-KL, за умовами якого банк надав позичальнику кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 60 000 000грн строком до 27 грудня 2013 року зі сплатою 23 % річних. 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №113/1/13-KL/Р-1, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013\~\~року, в повному обсязі таких зобов`язань. Також, 29 березня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (банк) та ТОВ «Лотуре-Агро» (позичальник) був укладений кредитний договір №83/1/13-KL, за умовами якого банк надав позичальнику кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 15 000 000грн, строком до 28 березня 2014 року зі сплатою 26 % річних, до якого в подальшому були внесені зміни, шляхом підписання додаткових угод. 29 березня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (кредитор) та [PERSON] \~ (поручитель) був підписаний договір поруки №83/1/13-KL/P-1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року. 12.06.2013 року та 27.12.2013 року між сторонами було підписано додаткові Угоди до Договору поруки №113/1/13/-KL/P-1 від 19.04.2013 року, за якими було збільшено розмір Боргових зобов`язань, забезпечених порукою, що становить 65\~000\~000,00 грн. та 62\~500\~000,00 грн., та змінено строк повернення основної суми кредиту не пізніше 26.12.2014 року. 27 грудня 2013 року між [PERSON] \~та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,1661 га, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0073, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта: 258243232231, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. 27 грудня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за номером 2368. Згодом, 26 квітня 2018 року [PERSON] \~продав вказану земельну ділянку [PERSON] , яка 16 серпня 2019 року знову продала цю земельну ділянку, що свідчить про фраудаторність зазначених правочинів. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2015 року у цивільній справі №761/10121/14-ц з [PERSON] \~на користь ПАТ «Златобанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013 року у розмірі 63 625 485,96грн та за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року у розмірі 16 883 848,75грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року у розмірі 16 883 848,75грн, звернуто стягнення на предмет застави - зернозбиральний комбайн марки КЗС-812СХ, 2010 року випуску, який належав на праві власності Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Ла Лана», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета застави на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] \~та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Лана» на користь ПАТ «Златобанк» в рівних частинах судові витрати у розмірі 3 654грн, тобто по 1\~827 грн з кожного. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] \~до ПАТ «Златобанк» про визнання договору поруки недійсним - відмовлено. На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист №761/10121/14-ц від 22 жовтня 2015 року, який неодноразово пред`являвся до виконання. 6 червня 2024 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240508-68848 від 21 травня 2024 року, між ПАТ «Златобанк» та ним, як новим кредитором, був укладений договір про відступлення прав вимог, зареєстрований за номером 965, за умовами якого банк відступив йому, а він набув права вимоги до ТОВ «Лотуре Агро» за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року, договором поруки №83/1/13-KL/P-1 від 29 березня 2013 року, кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013 року, договором поруки №113/1/13-KL/Р-1 від 19 квітня 2013 року. Відповідно до Довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно №373521394 від 9 квітня 2024 року, з якої вбачалось, що [PERSON] \~належав ряд об`єктів нерухомого майна, в тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером: 3223155400:05:013:0073, площею 0,1661 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яку [PERSON] \~на підставі договору дарування №2368 від 27 грудня 2013 року відчужив на користь сина [PERSON] .. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тлумачення, як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6 частини першої\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга\~статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя\~статті 13 ЦК України). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя\~статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17). Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 201/3274/21, від 22 листопада 2023 року в справі № 128/1878/20). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18, від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20). Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга\~статті 234 ЦК України). Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17). Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі №369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину як: - фіктивного (стаття 234 ЦК України); - такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті\~3,\~13 ЦК України); - такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга\~статті 228 ЦК України). Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 Цивільного кодексу України). Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. У постанові Верховного суду у справі № 754/5841/17від 10.02.2021р., зокрема зазначено, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають ) ; враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020року у справі №182/2214/16-ц, визначив, для кваліфікації договору, як фраудаторного, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже лише наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічні висновки наведений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 та від 14 липня 2020 року у справі №754/2450/18. Судом встановлено, що 29 березня 2013 року між ПАТ «Златобанк» (кредитор) та [PERSON] \~ (поручитель) був підписаний договір поруки №83/1/13-KL/P-1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року. 12.06.2013 року та 27.12.2013 року між сторонами було підписано додаткові Угоди до Договору поруки №113/1/13/-KL/P-1 від 19.04.2013 року, за якими було збільшено розмір Боргових зобов`язань, забезпечених порукою, що становить 65\~000\~000,00 грн. та 62\~500\~000,00 грн., та змінено строк повернення основної суми кредиту не пізніше 26.12.2014 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2015 року у цивільній справі №761/10121/14-ц з [PERSON] \~на користь ПАТ «Златобанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №113/1/13-KL від 19 квітня 2013 року у розмірі 63 625 485,96грн та за кредитним договором №83/1/13-KL від 29 березня 2013 року у розмірі 16 883 848,75грн.. 27 грудня 2013 року між [PERSON] \~та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,1661 га, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0073, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта: 258243232231, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. 27 грудня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за номером 2368. Судом встановлено, що відповідно до пункту 2.2. Договору дарування від 27.12.2013 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №05-08/8171 від 10.12.2013 року Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області складає 1 303 грн 24 коп., а тому суд приходить до висновку про відсутність жодного умислу [PERSON] на уникнення зобов`язань по погашенню кредиту, оскільки вартість спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3223150400:03:015:0073 складала 1304 грн., що є абсолютно незначною сумою для погашення кредиту порівняно із сумою кредиту, яка складала 65\~000\~000,00 грн. та 62\~500\~000,00 грн. на підставі додаткових Угод до Договору поруки №113/1/13/-KL/P-1 від 19.04.2013 року 12.06.2013 року та 27.12.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що Лист вимогу банку №365 від 03.02.2025 року взагалі було вручено [PERSON] 07.05.2014 року, тобто після укладення договору дарування. Також, судом встановлено, що оспорюваний договір дарування був укладений 27.12.2013 року, в той час коли ПАТ «Златобанк» звернувся із позов про стягнення заборгованості з ТОВ «Лотуре-Агро» вже після укладення оспорюваного правочину, а саме 04.04.2014 року. На момент укладення Договору дарування від 27.12.2013 року були відсутні будь-які рішення суду щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Златобанк». Більше того, суд зазначає, що [PERSON] являється поручителем, а не боржником за кредитним договором. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 25 вересня 2024 року у справі №761/42732/21, суд зазначив, що станом на час відчуження були відсутні обмеження щодо розпорядження квартирою, яка\~\~є предметом оспорюваного договору дарування, а також не існувало рішень суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором,\~\~а позивач не довів належними та допустимими доказами факт обізнаності\~ про існування спору у суді, та, відповідно, існування протиправного умислу в діях сторін оспорюваного правочину при його укладенні, а тому дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний правочин не має ознак фраудаторного договору, тобто такого, що вчинений боржником на шкоду кредитору. Сам по собі момент вчинення оспорюваного правочину (до ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором) як обставина, що дозволяє кваліфікувати правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору, не може свідчити про намір приховати майно від виконання судового рішення у майбутньому. Також, суд заначає, що доводи позивача про те, що [PERSON] , будучи представником ТОВ «Лотуре-Агро», знав, що основний позичальник є неплатоспроможним та не зможе виконати свої зобов`язання теж не знайшли підтвердження. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] не був представником компанії, а довіреність, на яку посилався позивач, надавала права [PERSON] на участь у загальних зборах акціонерів. З тексту самої довіреності вбачається, що Довіреність не надає Представнику ( [PERSON] ) права укладати від імені або на користь Довірителя всі та будь-які угоди з іншими юридичними особами або фізичними особами або узгоджувати комерційні умови будь-яких таких угод з третім особами, або приймати участь в переговорах від імені або на користь Довірителя з третіми особами щодо укладення з ними угод в майбутньому. Матеріалами справи встановлено, що Листом ТОВ «Лотуре-Агро» від 28.02.2014 року [PERSON] було відмовлено у наданні інформації стосовно діяльності Товариства у зв`язку із тим, що він не має ніякого відношення до управління Товариства. А тому [PERSON] не було відомо про факт заборгованості ТОВ «Лотуре-Агро» перед банком, оскільки він був позбавлений можливості доступу до фінансової та господарської діяльності ТОВ «Лотуре-Агро». Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність наміру [PERSON] приховати майно від виконання судового рішення у майбутньому, оскільки останній взагалі не був обізнаний із фактом невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Також судом було встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору дарування від 27.12.2013 року у [PERSON] були наявні інші доходи. Зокрема, 20.03.2013 року між ПАТ «Златобанк» і [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу «Універсальний» №040210 на суму 400\~000 доларів США. 29.03.2013 року між банк і [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу «Універсальний» №040851 на суму 356\~000 доларів США. Додатковою угодою №1 від 27.09.2013 року було продовжено строк Договору до 27.03.2014 року. Ці кошти були предметом попереднього Договору банківського вкладу від 20.03.2013 року, у зв`язку із закінченням терміну дії якого, 29.03.2013 року було укладено Договір банківського вкладу «Універсальний» №040851. 13.09.2013 року між банк і [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу «Універсальний» №048073 на суму 400\~000 доларів США строком до 18.09.2014 року. Відповідно до Договорів банківського вкладу [PERSON] нараховувались відсотки за даним вкладом, що підтверджується Виписками банку, копії яких додаються. Дані обставини додатково свідчить про те, що у ПАТ «Златобанк» на момент укладення оспорюваного правочину не було жодних претензій до [PERSON] , жодних сумнівів у його платоспроможності, оскільки протягом тривалого періоду 2013 2014 років банком виплачувались [PERSON] відсотки за вкладами. Жодних списань коштів за прострочені зобв`язанання за кредитними договорами банком не здійснювались, рахунки [PERSON] не арештовувались. Також,\~судом встановлено,\~що 03.04.2014\~року між\~ [PERSON] (боржник)\~та ПАТ\~«Златобанк» (позичальник)\~було укладено\~Кредитний договір\~№060/14/CL\~з максимальним\~лімітом заборгованості\~10\~000\~000\~грн..\~Зазначений Кредитний\~договір був\~погашений в\~повному обсязі\~ [PERSON] \~у 2017\~році,\~що підтверджується\~Довідкою ПАТ\~«Златобанк» №1207 від 05.04.2017 року про виконання [PERSON] за кредитним договір №060/14/CL від 03.04.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявність вищенаведених Договорів банківських вкладів на загальну суму 756\~000 доларів США та Кредитного договору №060/14/CL від 03.04.2014 року свідчить про повну платоспроможність [PERSON] виконати свої зобов`язання за кредитними договором на момент укладення оспорюваного договору дарування і виключає фраудаторність та фіктивність Договору дарування від 27.12.2013 року загальною площею 0,1661 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Частиною 3 ст. 41 Конституції України, регламентовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, суд зауважує, що непорушність права власності означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі. Право власності може бути обмежено лише у виняткових випадках, на підставах та у порядку передбаченому законом. Так, законом, договором, рішенням суду можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Судом встановлено, що на момент укладення Договору дарування від 27.12.2013 року, будь яких обмежень, щодо реалізації відповідачем свого права власності на момент укладення договору не існувало, що дозволяло йому реалізували своє конституційне право без будь-яких обмежень. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також висновки про те, що встановлені судом обставини не дають суду підстави кваліфікувати оспорюваний договір як фраудаторний, відсутність підстав для недійсності правочину, відсутністю у власника будь-яких обмежень, щодо реалізації ним свого права власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до постанови КЦС ВС від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15, для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2014 року між [PERSON] (боржник) та ПАТ «Златобанк» (позичальник) було укладено Кредитний договір №060/14/CL з максимальним лімітом заборгованості 10\~000\~000 грн.. На виконання забезпечення даного кредитного договору між [PERSON] (іпотекодавець) який є майновим поручителем [PERSON] (боржник) та ПАТ «Златобанк» (позичальник) було укладено Договір іпотеки №1114 від 03.04.2014 року, предметом якого була земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки 3223150400:03:015:0072. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 3223150400:03:015:0072 та спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3223150400:03:015:0073 є суміжними та знаходяться за однією адресою: [ADDRESS] . В цьому ж Договорі іпотеки №1114 від 03.04.2014 року зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223150400:03:015:0072 належить [PERSON] (іпотекодавцю) на підставі Договору дарування від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Оксаною Олександрівною за р. №2368, укладеного з [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 32 Закону України\~Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Вказані обставини свідчать про те, що про існування оспорюваного договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3223150400:03:015:0073 банку стало відомо ще при укладенні Договору іпотеки №1114 від 03.04.2014 року, під час укладення якого банку було надано Витяг з Державного реєстру речових\~\~на\~\~майно про реєстрацію права власності, який подавався [PERSON] для укладення договору іпотеки. Переуступка прав за кредитним договором жодним чином не впливає на перебіг позовної давності, оскільки заміна сторін у зобов`язання відповідно до\~ст. 262 ЦКУ\~не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача про звернення позивача до суду за захистом своїх прав поза межами строку позовної давності. Проте, відсутність підстав для задоволення позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Правилами статей\~77,78,79,80 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з ухваленням рішення щодо повної відмови у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Одночасно з позовною заявою, представником ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» - адвокат Круглик В.В. було подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій останній просив накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,1661 га, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0073, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 258243232231, що належить [PERSON] .. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 9 січня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 7 травня 2025 року Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 9 січня 2025 року було скасувано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву\~представника ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» - адвоката Круглика\~Валерія Володимировича було задоволено та у забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,1661 га, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0073, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 258243232231, що належить [PERSON] .. В зв`язку з ухваленням рішення щодо повної відмови у задоволенні позову вжиті заходи забезпечення позову належить скасувати, як передбачено\~ст.158 ЦПК України.

Outcome: dismissed