Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2024 року в розмірі 189 016, 37 грн - основного боргу, інфляційні витрати - 7 142,67 грн, 3% річних за прострочення виконання зобов`язань - 894,76 грн, судового збору - 3028, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Кадорр Групп Менеджмент Київ та ТОВ «Буйфіш Холдінг», ТОВ «Альматін-Київ Плюс» укладено договір № 52Ж-0111 про надання послуг з управління від 01 вересня 2021 року (нова редакція від 05 серпня 2022 року). В подальшому ТОВ «Буйфіш Холдінг» та ТОВ «Альматін-Київ Плюс» передали для надання послуг з комплексного обслуговування ТОВ «Кадорр Групп Менеджмент Київ» житлово-офісний комплекс за адресою: м. Київ, вул. М. Бойчука, 19-А. Таким чином, позивач надає послуги з управління будинку. Позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належала ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», що діє від свого імені в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інфестиційного фонду «Печерськ Плаза» на праві приватної власності ТОВ «КЗУА «Імідж Фінанс». Однак фонд повідомив позивача про те, що фактичним користувачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , який користується вказаною квартирою на підставі акту прийому-передачі в тимчасове користування від 29 вересня 2021 року, який підписано між ТОВ «КЗУА «Іміжд Фінанс» та [PERSON] . Разом з тим, з 17 грудня 2024 року власником квартири є [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач не виконував обов`язки із своєчасної оплати послуг, які надає позивач, утворилася заборгованість, що і послугувало підставою для звернення до суду. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладання договору про надання послуг з позивачем. Натомість погоджується із доводами позивача, стосовно того, що 29 вересня 2021 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Мідж Фінанс», що діє від свого імені та в інтересах та за рахунок Венчурного закритого не диверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Печерськ Плаза» та [PERSON] підписано акт прийому-передачі в тимчасове користування, в якому зазначається, що фонд побудував і передав в тимчасове користування об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] згідно інвестиційного договору, а [PERSON] прийняв в тимчасове користування квартиру [ADDRESS] . Крім того, відповідач стверджує, що третя особа ніяким чином не повідомляла його щодо визначення управителя та не укладала ніяких договорів з позивачем щодо управління майном. Таким чином, відповідач до підписання договору купівлі-продажу 17 грудня 2024 року не отримував послуги з управління та не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили його приєднання до договору про надання послуг з управління. Таким чином, розрахунки заборгованості за квартирою та рахунки на сплату за житлово-комунальні та інші послуги не можуть підтверджувати факт користування чи володіння квартирою. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вважає посилання представника відповідача необґрунтованими та такими, що не спростовують позовних вимог, зокрема стосовно доводів представника відповідача, що позивачем не було укладено договору на управління зі співвласниками багатоквартирного будинку, не погодився з ними, оскільки позивачем у позовній заяві зазначалось, що між ТОВ «Кадорр Групп Менеджмент Київ»(Управителем) та ТОВ «Буйфіш Холдінг», ТОВ «Альматін-Київ» був укладений договір №52Ж-0111 про надання послуг з управління від 01 вересня 2021 року (нова редакція від 05 серпня 2022 року). Таким чином відповідачу було фактично надано житлово-комунальні послуги, що підтверджується фактичними показниками індивідуальних лічильників, розрахунками заборгованості, що свідчить про споживання послуг. II. Процесуальні дії та рішення суду. 25 лютого 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 27 лютого 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 17 березня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 18 березня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 22 квітня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. 29 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив на позовну заяву. 13 травня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. 22 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] подав до суду пояснення на позовну заяву. 30 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в засіданні позовну заяву підтримував, просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши думки представників позивача та відповідача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. III. Фактичні обставини справи. ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" створено відповідно до законодавства України, та діє на підставі Статуту затвердженого рішенням учасника Товариства №1 від 20.07.2020 року. Відповідно до п. 3.2. Статуту, Товариство має право здійснювати такі види діяльності, зокрема, як: комплексне обслуговування об`єктів; управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; здійснення поточного та капітального ремонту житлових та нежитлових будівель і приміщень. Із листопада 2021 року ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" організовує та забезпечує утримання будинку [ADDRESS] , який переданий на баланс ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" за Актом приймання-передачі житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення та паркінгу для надання послуги з комплексного обслуговування від 01 листопада 2021 року, укладеного між ТОВ «Буйфі Холдинг», ТОВ «Альма Тін-Київ Плюс» (забудовники). Між ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" та ТОВ «Буйфі Холдинг», ТОВ «Альматін-Київ Плюс» укладено Договір про надання послуг з управління від 01 вересня 2021 року, нова редакція від 05 серпня 2022 року. Предметом договору є те, що Управитель зобов`язується надавати Замовнику послуги з управління будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги в порядку, передбаченому цим договором (п. 1.1. Договору). Пунктом 1.6. Договору передбачено, що договір носить характер публічного договору приєднання. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Вказаний договір з додатками було розміщено на веб-сайті https://management.kadorr.com/objects/52, в розділі «52 Жемчужина». Відповідно до п. 1.7. Договору, фактом приєднання Інвестора, Замовника, які фактично користуються послугами з управління будинком і отримують житлово-комунальну послугу для власних потреб до умов договору (акцептування договору) є вчинення ними будь-яких дій, які свідчать про їх бажання укласти договір, зокрема надання Управителю підписаної заяви-приєднання (додаток 2), сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Відповідно до п. 3.3.2 Договору ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" взяв на себе зобов?язання забезпечити кваліфіковане надання послуг з управління будинку відповідно до стандартів, нормативів, норм, порядків і правил; п. 3.2.4 забезпечувати належну експлуатацію та утримання будинку, відповідно до його цільового призначення. Таким чином, ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" сприяє мешканцям будинку в отриманні житлово-комунальних послуг. Пунктами 3.4.1., 3.4.2. Договору передбачено, що ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" має право від свого імені вчиняти правочини щодо будинку, необхідні для виконання своїх зобов?язань щодо управління будинком, укладати договори із третіми особами на виконання окремих видів робіт; укладати з підрядниками договори про виконання окремих робіт та надання послуг. Квартира [ADDRESS] , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 серпня 2024 року № 391342053 належала ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», що діє від свого імені та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Печерськ Плаза» на праві приватної власності ТОВ «КЗУА «Імідж Фінанс». Відповідно до Акту приймання-передачі в тимчасове користування від 29 вересня 2021 року, фактичним користувачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , який з 17 грудня 2024 року є її власником. Актом-приймання передачі встановлено (п. 1.8.), що Покупець повідомлений, що у зв`язку з необхідністю забезпечення належного управління будинком та забезпечення споживання усіма співвласниками комунальних послуг, що передбачає ведення господарської діяльності у сфері житлово-комунальних послуг, Продавець взяв на себе зобов?язання щодо визначення управителя до моменту оформлення права власності Покупцями у відповідності до чинного законодавства. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною третьою ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язання. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків ї правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року, справа №750/12850/16-ц, і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року, справа №642/2858/16). Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідачів, що між позивачем та відповідачем не будо укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача, якщо вказані послуги фактично надавались. При цьому, відповідачами не спростовано факт надання послуг щодо утримання будинку та інших житлово-комунальних послуг відповідачем. Окрім цього, позивачем до суду подано належні та допустимі докази, якими підтверджуються позовні вимоги, а саме: Статутом ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ", Договором №52Ж-0111 про надання послуг управління від 01 вересня 2021 року, в редакції від 05 серпня 2022 року, додатком №1 до Договору №52Ж-0111 від 01 вересня 2021 року, додатком №2 до Договору №52Ж-0111 від 01 вересня 2021 року, кошторисом витрат на управління будинком до Договору №52Ж-0111 від 01 вересня 2021 року; Договором охорони №11/21-52Ж від 01 листопада 2021 року; Договором про надання послуг по вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів від 01 вересня 2021 року; Договором про надання послуг №007/2021-П з технічного обслуговування та ремонту обладнання газової котельні, індивідуального теплового пункту №1, індивідуального теплового пункту №2, вузла обліку газу, шарового регулюючого пункту котельні, шарового регулюючого пункту житлового будинку та газопроводів від 01 вересня 2021 року; Договором №1137 постачання природного газу від 08 грудня 2021 року; Договором №4261-ПСО(ТКЕ)- 41 постачання природного газу від 21 листопада 2022 року; Договором №5328-ТКЕ(23)-41 постачання природного газу від 03 жовтня 2023 року; Заявою-претензією про необхідність сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги; Розрахунком заборгованості та показників лічильників Відповідача; Рахунками на сплату за житлово-комунальні та інші послуги, які виставлялись Відповідачу; Розрахунками заборгованості та показників лічильників Відповідача; Рахунками на сплату за житлово-комунальні та інші послуги, які виставлялись Відповідачу; Розрахунком інфляційних втрат та 3% річних Відповідача. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (стаття 179 ЖК України). Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачі є споживачами комунальних послуг. Абзацом 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Фактично відповідачу надавались житлово-комунальні послуги за сприянням ТОВ "Кадорр Групп Менеджмент Київ" та, відповідно, споживались відповідачем, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Внаслідок фактичного споживання відповідачем вищевказаних послуг були здійсненні конклюдентні дії, які породжують юридичні наслідки. Щомісяця позивачем нараховувалась плата за отримані відповідачами житлово-комунальні послуги, однак відповідачі протягом тривалого часу не виконують свої обов?язки не сплачують регулярно і в повному обсязі житлово-комунальні послуги, внаслідок чого виникла загальна заборгованість в сумі 189 016, 37 грн, що підтверджується доданим розрахунками заборгованості. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши наведений представником позивача розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтовані, і тому позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отримані послуги житлово-комунальні послуги у розмірі 189 016, 37 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 142, 67 грн, 3% річних у розмірі 894, 76 грн, підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 3028,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved