Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

15 вересня 2025 року представник позивачки звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 17 листопада 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Спільне життя між подружжям не склалося, фактичні шлюбні відносини припинилися з липня 2014 року. Тобто, починаючи з липня 2014 року сторони проживають окремо, не спілкуються, спільного господарства не ведуть, дітей не мають, спільного майна не мають. Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року провадження у справі було відкрито та призначене судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, але через систему Електронний суд від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території у місті Донецьку, куди поштова кореспонденція не доставляється. Але учасники справи не позбавлені можливості отримати інформацію щодо розгляду справи на сайті Судової влади України. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення статті 280 ЦПК України. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положенням ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу, згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 192, який зареєстрував Відділ реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку. Сімейні стосунки між подружжям фактично припинено, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, тобто сім`я фактично припинила своє існування. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved