Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У травні 2023 року адвокат Горлевий Дмитро Іванович в інтересаї [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання свідоцтва України на знаки для товарів і послуг недійсними та зобов`язання вчинити дії. У обґрунтування вимог вказано, що відповідно до пункту 4 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 № 3689-ХІІ не реєструються як знаки позначення, які відтворюють, зокрема прізвища, імена, псевдоніми та похідні від них, портрети і факсиміле відомих в Україні осіб без їх згоди. Позивач стверджує, що торговельна марка « [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] (дата подання заявки № m201823915 від 12.10.2018) відтворює прізвище відомої в Україні особи, а саме - [PERSON] (Позивач). Позивач вважає, що реєстрація торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] здійснена з порушенням його прав, а відтак, відповідно до підпункту «в» пункту першого статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 № 3689-ХІІ підлягає визнанню недійсним повністю. На підставі викладеного, просив суд визнати недійсним повністю свідоцтво України № [NUMBER] на торговельну марку для всіх товарів та послуг Міжнародної класифікації товарів і послуг; зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки про визнання недійсним свідоцтва України № [NUMBER] для всіх товарів та послуг Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це у офіційному бюлетені «Промислова власність». Стягнути витрати на професійну правничу допомогу та витрати за сплату судового збору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2023 року позов [PERSON] , залишено без руху. 17.08.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/20879/23-ц за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.10.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. 25.10.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2024 року занесеною до протоколу судового засідання, замінено відповідача Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на його правонаступника Державну організацію «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій». 20.02.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 18.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається що УКРНОІВІ заперечує проти пред`явлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Вказано, що аналіз позовної заяви та доданих до неї документів дає підстави стверджувати про очевидну недостатність належних доказів - трьох роздруківок з інтернет-ресурсів, які могли б свідчити про факт відомості та популярності позивача та його прізвища на території всієї України станом на 12.10.2018 - дату подання заявки на спірний знак відповідачем 1. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 757/20879/23-ц та призначити справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. У підготовче засідання відповідач 1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Від представника відповідача 2 на адресу суду надійшла заява в якій остання просила відмовити у задоволенні вимог позову у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, з урахуванням тривалого перебування справи у суді суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права інтелектуальної власності на торговельні марки в Україні, зокрема, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 № 3689-ХІІ та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затвердженими наказом Держпатенту України від 28.07.1995 № 116 (в редакції наказу Держпатенту від 20.08.1997 № 72) та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (далі - Правила розгляду). Пунктом 3 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 23.12.1993 № 3771 - XII зазначено, що відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки. При цьому, свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки. Судовим розглядом встановлено, що станом на 12.10.2018 року - дату подання заявки № m201823915 на позначення [INFO], діяла редакція Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 21.05.2015 № 3689-ХІІ (далі- Закон № 3689-ХІІ). На час подання заявки № m201823915 центральним органом державної виконавчої влади в сфері правової охорони промислової власності було Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Мінекономіки), а закладом експертизи було державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент). Відповідно до пункту першого 7 Закону № 3689-ХІІ особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку. Згідно зі статтею 10 Закону № 3689-ХІІ по заявці на отримання свідоцтва України на знак для товарів і послуг проводиться експертиза, яка має статус науково-технічної експертизи. Експертиза вказаної заявки проводилась закладом експертизи - Укрпатент, який відповідно до статті 1 Закону 3689-ХІІ був уповноваженим Мінекономіки державним закладом для розгляду і проведення експертизи заявок. Експертиза складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону № 3689- ХІІ та Правил розгляду. Експертиза заявки по суті складається, зокрема, з перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, зазначених у пункті 4 статті 6 Закону № 3689-ХІІ. Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику (пункт З стаття 10 Закону № 3689-ХІІ). На підставі рішення про реєстрацію знака та за наявності документів про сплату державного мита за видачу свідоцтва і збору за публікацію про видачу свідоцтва здійснюється публікація в офіційному бюлетені відомостей про видачу свідоцтва, визначених в установленому порядку. Зазначені мито та збір сплачуються після надходження до заявника рішення про реєстрацію знаку (стаття 12 Закону № 3689-ХІІ). Одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва Установа здійснює державну реєстрацію знака, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості (стаття 13 Закону № 3689-ХІІ). Судовим розглядом встановлено, що 12.10.2018 року [PERSON] , через свого представника, подала заявку №m201823915 на позначення «[INFO]» відносно послуг 35, 41 класів МКТП. Експертиза заявки № m201823915 на вище зазначене позначення проводилась Укрпатентом відповідно до Закону № 3689-ХІІ та встановлених на його основі Правил розгляду. Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому, використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання (частина 15 статті 10 Закону № 3689-ХІІ). При проведенні кваліфікаційної експертизи заявки заявлене позначення перевірялось на відповідність умовам надання правової охорони встановленим статтею 5 Закону № 3689-ХІІ, а також чи не поширюються на нього підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені в статтею 6 Закону № 3689-ХІІ. Згідно із абзацом 4 пункту 4 статті 6 Закону 3689-ХІІ знаки не реєструються як знаки позначення, які відтворюють прізвища, імена, псевдоніми та похідні від них, портрети і факсиміле відомих в Україні осіб без їх згоди. Пунктом 4.3.2.2 Правил розгляду передбачено, що експертиза заявки по суті складається, зокрема, з перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, зазначених у пункті 4 статті 6 Закону 3689-ХІІ про знаки, тобто, на предмет того, чи не є позначення, заявлені на реєстрацію, такими, що відтворюють прізвища, імена, псевдоніми або похідні від них, портрети і факсиміле відомих в Україні осіб без їх згоди. Відповідно до пункту 12.16 Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджених Наказом Державного підприємства «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 № 91 (далі - Методичні рекомендації), які застосовуються під час проведення експертизи як практична допомога в правильному застосуванні окремих положень Закону № 3689-ХІІ та Правил розгляду зазначено, що під час експертизи позначень, що складаються з прізвищ (імен, псевдонімів і похідних від них) відомих в Україні осіб або позначень, що містять у своєму складі такі прізвища, використовується інформація, що міститься в енциклопедіях, довідниках і інших словниках, у тому числі у словниках імен і прізвищ, іменних телефонних довідниках, мережі Інтернет тощо. Так, на момент проведення експертизи і до сьогоднішнього дня, поняття «відома в Україні особа» у чинному законодавстві є не розкритим, а відповідні цивільні відносини неврегульовані. Зокрема, у законодавстві не визначено умови та критерії за якими осіб можна визнати відомими в України та застосувати зазначену норму Закону № 3689-ХІІ. З матеріалів справи вбачається, що під час проведення кваліфікаційної експертизи заявки № m201823915 (станом на дату подання 12.10.2018) не було виявлено інформації про відомість в Україні особи - [PERSON] , саме тому не було застосовано підставу для відмови у видачі поданої на реєстрацію спірної торговельної марки, передбаченою частиною 4 статті 6 Закону № 3689-ХІІ. Відповідно до пункту 8 статті 10 Закону № 3689-ХІІ будь-яка особа може подати до закладу експертизи мотивоване заперечення проти заявки щодо невідповідності наведеного в ній позначення умовам надання правової охорони, встановленим цим Законом. Зазначене положення міститься у Законі № 3689-ХІІ з метою надання будь - якій особі можливості заперечити проти такої реєстрації, у разі якщо вона мотивовано вважає, що позначення яке заявляється для реєстрації не відповідає умовам надання правової охорони. Враховуючи відсутність у матеріалах заявки № m201823915 мотивованого заперечення проти реєстрації торговельної марки зацікавленої особи унеможливлювало винесення як попередньої та остаточної відмови у реєстрації спірної торговельної марки на підставі пункту 4 статті 6 Закону № 3689-ХІІ, а саме: не реєструються як знаки позначення, які відтворюють, зокрема, імена відомих в Україні осіб без їх згоди. З огляду на вище вказане, під час проведення експертизи заявки № m201823915 на видачу свідоцтва України на вище зазначену торговельну марку у закладу експертизи не було відомостей про те, що заявлене позначення «[INFO]» є ім`ям відомою в Україні особою, яким є [PERSON] . Отже, експертиза заявки № m201823915 та видача оскаржуваного свідоцтва України № [NUMBER] , була проведена з урахуванням обставин, що склалися на дату подання вказаної заявки - 12.10.2018, у спосіб, в межах та на підставі чинного спеціального законодавства. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищенаведених приписів чинного законодавства, з огляду на підстави позовної заяви, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт його відомості та популярності його прізвища на території всієї України станом на 12.10.2018 року - дату подання заявки на спірний знак відповідачем 1. Оскільки, друга вимога зобов`язального характеру є похідною вимогою, а суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні основної вимоги, то відповідно і похідна вимога задоволенню не підлягає. Аналіз наведених вище норм законодавства та фактично встановлені обставини у справі вказують на те, що підстави для задоволення позову, відсутні. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, у тому числі судовий збір, понесені стороною позивача, покладаються на нього.

Outcome: dismissed