Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

05.09.2025 до Зарічного районного суду м. Суми у порядку статті 32 Цивільного процесуального кодексу України надійшла справа № 592/11787/25. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною виконавчий напис від 23.03.2021 № 33824, яким звернуто з позивача стягнення як з боржника на користь кредитора ТОВ «Алекскредит» за кредитним договором №1284993 від 11.06.2018 у сумі 12396,00 грн заборгованості, є протиправним, таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства та не підлягає виконанню, оскільки суперечить вимогам статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою суду від 08.09.2025 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову; з метою забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом № 33824 від 23.03.2021, вчиненим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості у сумі 12396,00 грн, на підставі якого 21.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 65233379 до вирішення цивільної справи по суті. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали суду 15.09.2025 представник заявника виконав вимоги ухвали суду, подав до суду заяву про усунення недоліків з доказами їх усунення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18.09.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; розгляд справи по суті постановлено розпочати з 18.10.2025; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадима Вікторовича, встановлено третій особі строк для подання пояснень щодо позову. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу ЄСІТС «Електронний суд». Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович пояснень щодо позову не подавав, ухвалу про відкриття провадження у справі отримав у встановленому порядку. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні від учасників не надходило. Відповідно до положень статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи без участі сторін суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис № 33824 від 23.03.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 12 396,00 грн. Виконавчий напис вчинений з тих підстав, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №1284993 від 11.06.2018, укладеним із ТОВ «Алекскредит». Сума заборгованості за кредитним договором складає 12 396,00 грн. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна діяльність не здійснює у зв`язку з анулюванням свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Позивач вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши при цьому факт безспірності заборгованості, так як позивач суму заборгованості перед відповідачем не визнає, виконавчий напис №33824 від 23.03.2021 є протиправним, оскільки з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин, позивач не укладав з відповідачем жодних кредитних договорів, а наданий приватному нотаріусу примірник договору не був посвідчений нотаріально. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». У ході розгляду справи не встановлено, що позивач підписував кредитний договір з відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, більш того наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія цього договору. Водночас судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.03.2021 з посиланням на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, у той час як постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, зокрема в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» № 23 від 21.03.2017. Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» № 92 від 24.11.2017. Таким чином застосуванню при вирішенні спору підлягає саме Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29.06.1999 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 2075 від 11.11.1999, № 693 від 24.04.2000, № 1602 від 29.11.2001, № 662 від 26.11.2014, № 347 від 27.05.2015. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014 змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду документів неможливо встановити, що для вчинення виконавчого напису відповідачем до приватного нотаріуса був поданий нотаріально посвідчений договір, в свою чергу, позивач зазначає, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально та взагалі не укладався позивачем. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів на підтвердження того факту, що подані ним для вчинення виконавчого напису документи відповідали вимогам, які пред`являються вище приведеним Переліком, та в момент вчинення виконавчого напису 23.03.2021 у нотаріуса були наявні правові підстави для його вчинення. Висновки суду у цій частині узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, відповідно до якої кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до Переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, оскаржуваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2025 між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» укладено договір №б/н25 від 25.06.2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги, предметом якого є надання Бюро правової допомоги позивачці за рішенням суду визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 33824 від 23.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною. Відповідно до Додатку №1 до вказаного договору від 25.06.2025 вартість послуг з надання правової допомоги (консультації, складання процесуальних документів, підготовка та подання позову) складає 5500 грн. При цьому судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. Таким чином суд вважає доведеними витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн, які за правилами статті 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову; 484,48 грн витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову. За змістом частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved