Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

У вересні 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Дараган Ю.О. звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 8104188 у загальному розмірі 52800,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8104188. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 10 Кредитного договору.\~ Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (п.п. 9.8 Кредитного договору), які розміщені на сайті creditplus.ua. 24.04.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24042025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.04.2025 до Договору факторингу № 24042025 від 24.04.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 52800 грн., з яких: 16000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28800 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8000 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Оскільки, відповідач є боржником за кредитним договором № 8104188, порушив свої зобов`язання, а тому позивач просить стягнути з [PERSON] \~ заборгованість у розмірі 52800,00 грн. Заперечуючи частково позовні вимоги, [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що Відповідач визнає укладення Кредитного договору та отримання кредиту у розмірі 16 000,00 грн, а також погоджується із розміром штрафних санкцій, проте заперечує проти розміру нарахованих відсотків та вважає їх неправомірними та необгрунтованими. Умовами Кредитного договору була передбачена денна процентна ставка у розмірі 1,50%, що була розрахована з посиланням на Закон України «Про споживче кредитування». Починаючи з 21.08.2024 по 18.12.2024 (120 днів) Позивач, застосувавши вказану процентну ставку нарахував Відповідачу, за Кредитним договором, 28 800,00 грн відсотків. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року N 1734-VIIІ, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідач наводить власний розрахунок відсотків, а саме: 16 000,00 х 1% х 120 = 19 200,00. Та на підставі викладеного, відповідач визнає позов частково, у наступних розмірах: 16 000,00 грн. основна сума боргу; 19 200,00 грн. - нараховані відсотки; 8000,00 грн. - штраф/пеня. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 22 вересня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив справу до розгляду. 16.10.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 28.10.2025 представник позивача Ясницька Н.О. через систему «Електронний суд» сформувала відповідь на відзив. 11.11.2025 відповідач [PERSON] подав письмові заперечення, клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Позивач в судове засідання не направив свого представника, у прохальній частині позовних вимог представник позивача просила\~ розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 11.11.2025 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, з урахуванням заперечень викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8104188. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2. договору). Сума кредиту складає 10 000 гривень (п. 1.3. договору). Строк кредиту 360 днів (п. 1.4. договору). Відповідно до п. 1.5. договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: - стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4. цього договору; - знижена процентна ставка 1,35 % в день (застосовується за умов передбачених у п. 1.5.2. договору). 21.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 8104188, відповідно до п. 1 якого сторони домовились збільшити суму кредиту на 6 000,00 грн, в зв`язку з чим погодили внести відповідні зміни до умов договору. Також, з урахуванням укладеної додаткової угоди сторони погодили загальну вартість кредиту у розмірі 101 680,00 грн (додаток 1від 21.07.2024 до договору про надання споживчого кредиту № 8104188). Встановлено, що 24.04.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено договір факторингу № 24042025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24042025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 52800,00 грн., з яких: 16 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8 000 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором № 8104188 про надання споживчого кредиту перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного ,електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний Договір № 8104188 від 21.07.2024 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С1167, та додаткова угода до договору № 8104188 від 21.07.2024 підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором С6760, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено судом, що сума основного зобов`язання у розмірі 16 000,00 грн не повернута, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо нарахування відсотків за вказаним договором, суд зазначає наступне. Так, розмір процентів, що підлягають стягненню визначався позивачем, виходячи з двох видів процентної ставки, а саме: зниженої -1,35 % в день, стандартної -1,50 % в день. При цьому, стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 21.07.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки договір № 8104188 від 21.07.2024 був укладений після набуття чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», застосуванню підлягають приписи частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» і максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %. Відтак, на думку суду, проценти за договором мають нараховуватися у відповідності до максимального розміру денної процентної ставки 1 % щоденно. Оскільки згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, проценти за користування коштами нараховані з 21.07.2024 по 19.08.2024 за зниженою процентною ставкою 1,35 %, а з 21.08.2025 по18.12.2024 (120 днів) нараховувалась стандартна процентна ставка 1,5 %, а тому суд вважає за можливе з 21.08.2025 врахувати приписи частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та застосувати відсоткову ставку 1 %. Таким чином, розрахунок відсотків з 21.08.2025 по 18.12.2024 становить 19 200,00 грн (16 000 гривень х 1 % х 120 днів). Згідно з наданої картки обліку договору (розрахунок заборгованості) вбачається, що за період з 21.07.2024 по 19.08.2024 відповідачу було нараховано відсотки (1,35 %) у загальній сумі 6480 грн, які сплачені відповідачем 20.08.2024. А тому, суд вважає обґрунтованим розміром відсотків, які підлягають стягненню за договором № 8104188 від 21.07.2024, суму 19 200,00 грн. Оскільки, відповідач визнає вимоги про стягнення нарахованого штрафу у розмірі 8000,00 грн, то враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, вказані вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 43 200,00 грн (16 000,00 грн /тіло кредиту/ + 19 200,00 грн /відсотки/ + 8 000,00 грн\~ /штраф/ ). Оскільки, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд дійшов\~ висновку про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, оскільки позовні вимоги задоволено на 81,82% (43200 грн * 100% : 52800 грн), то судові витрати по справі становлять 2477,51 грн (3028,00 грн * 81,82 % : 100 %).

Outcome: partial