Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №22035000124613 від 06 травня 2019 року в розмірі 58629,59 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 06 травня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем укладено кредитний договір №22035000124613, згідно якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 06 травня 2022 року. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбачені умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору та надав у тимчасове користування кредитні кошти. 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення до суду борг за кредитним договором становить 56886,25 грн. Також вважає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу за кредитним договором з урахуванням 3% річних у розмірі 245,45 грн та індексу інфляції у розмірі 1497,89 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 06 травня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем укладено кредитний договір №22035000124613, відповідно до п.п.1.1., 1.2. якого за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у сумі 50800 грн строком на 36 місяців у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних (а.с.8). Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта - [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (п.1.4. кредитного договору №22035000124613 від 06 травня 2019 року). Відповідно до п. 3.6. кредитного договору №22035000124613 від 06 травня 2019 року підписанням цього договору клієнт підтвердив, що банк у письмовій формі надав всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, банк надав для ознайомлення в письмовій формі паспорт продукту, надав в повному обсязі інформацію, що передбачена ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач також підтвердив, що до моменту підписання цього договору ознайомлений з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та погоджується з тим, що цей договір з боку банку укладається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитку печатки банку та підпису уповноваженої особи банку. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується виписками по особовому рахунку з АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», з яких прослідковується зарахування 06 травня 2019 року кредитних коштів в розмірі 50800 грн згідно кредитного договору №22035000124613 (а.с.17-86). 15 грудня 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЦИКЛ ФІНАНС" укладено Договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступає ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ\~ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЦИКЛ\~ФІНАНС" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) (а.с.10-13). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року, боржником за кредитним договором №22035000124613 від 06 травня 2019 року зазначено\~ [PERSON] (а.с.14). Відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв`язку з чим станом на 14 грудня 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 56886,25 грн, яка складається із: - залишку простроченого кредиту 42337,18 грн; - залишку прострочених відсотків 325,07 грн; - залишку прострочених комісій 14224 грн (а.с.6-7). Відповідно до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором №22035000124613 за період з 15 грудня 2021 по 23 лютого 2022 року сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість складає 245,45 грн, сума заборгованості за інфляційними витратами\~1497,89 грн (а.с.3). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення прострочених комісій у розмірі 14224 грн, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2023 року № 204/224/21. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими комісіями у розмірі 14224 грн. Вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України також задоволенню не підлягають враховуючи наступне. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року судам роз`яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Строк дії кредитного договору спливав 06 травня 2022 року, в той час як сума заборгованості за 3% річних та інфляційними втратами розрахована позивачем за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Таким чином, відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, що передбачена ст.625 ЦК України, у даному випадку не застосовується та лише може бути застосована позивачем в подальшому у тому випадку, якщо відповідач не буде виконувати дане рішення суду. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 42662,25 грн, з яких сума заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 42337,18 грн та сума заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 325,07 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає\~стягненню сума\~судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7271,04 грн ((2422,40+7570)*42662,25/58629,59) (а.с.89-95, 98). Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу судом враховується, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Outcome: partial