Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між сторонами, стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини та на утримання матері до досягнення дитиною 3 років. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22.11.2022 Христинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 156. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З 14 серпня 2025 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, примирення між ними не можливе. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у з в`язку з чим не може працювати та отримувати дохід. Оскільки відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та позивача, [PERSON] просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та 1/6 частину заробітку (доходу) платника аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Постановленою 29.08.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою відкрите провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду і призначений її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала про неможливість примирення сторін. Також просила судові витрати, понесені нею на сплату судового збору за подання позову про розірвання шлюбу, не стягувати із відповідача та залишити за нею. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, а тому суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 22.11.2022 Христинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис № 156. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується дослідженою судом копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 27.02.2024. Дитина [PERSON] відповідно до довідки Виконавчого комітету Христинівської міської ради №09/2/04-255 від 19.11.2025 проживає із матір`ю [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання матері із дитиною в [ADDRESS] , також підтверджений довідкою від 27.03.2024 №7121-5003196600 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та довідкою від 28.03.2024 №7121-7000463882 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] . Про наявність спору щодо спільного майна подружжя ніхто із сторін не заявляв. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`яснення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що згоди позивача на продовження шлюбу із відповідачем немає, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечень проти задоволення позову до суду не надіслав. Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивача і відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити інтересам дружини за відсутності її згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотань про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявляла. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд зазначає про таке. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що Сімейним кодексом України на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу положень ст.181, 183, 184 СК України суд виснує, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Водночас спосіб стягнення аліментів судом визначається виключно за заявою одержувача аліментів, тобто у даному випадку позивача. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню малолітнього сина [PERSON] суду не надав, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а малолітній син, вочевидь, потребує такої допомоги зі сторони батька. Заявлений позивачем розмір аліментів на утримання дитини є мінімальним, гарантований державою, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача на її користь на утримання сина аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає до задоволення. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку із означеними положеннями матеріального права, аліменти із відповідача слід стягувати, починаючи із 19 серпня 2025 року, тобто від дня пред`явлення [PERSON] позову, і до повноліття дитини [PERSON] . Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення малолітнім сином трьохрічного віку, суд зазначає таке. Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] . Відомості про неспроможність відповідача надавати дружині передбачену статтею 84 СК України допомогу матеріали справи не містять. Доказів на підтвердження цих обставин [PERSON] суду не надав, а тому суд виходить із того, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працювати та надавати таку допомогу матері дитини. Заявлений позивачем розмір аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача суд вважає справедливим та обґрунтованим. Доказів протилежного відповідач не надав. Виходячи із приписів ч. 1 ст. 79 СК України суд стягує із відповідача аліменти на утримання позивача від дня подання позовної заяви до суду, тобто із 19 серпня 2025 року та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку [INFO] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу суд задовольняє, із відповідача на її користь підлягав стягенню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, однак в судовому засіданні позивач просила судові витрати із відповідача не стягувати та залишити за нею, а тому суд, реалізовуючи волю сторони позивача, яка не суперечить нормам чинного законодавства, розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснює. Від сплати судового збору за пред`явлення позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнена відповідно до положень, передбачених ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1 211 грн 20 коп судового збору за пред`явлення позивачем позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та 1 211 грн 20 коп за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. На підставі викладеного,

Outcome: approved