Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач\~ [PERSON] не виконав\~ взяті на себе перед АТ "Альфа-Банк" за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії «Максимум» № 630423270 від 14.06.2016 року зобов`язання, а саме: у встановлений договором строк не повернув одержаний кредит. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", а також внесені зміни до Статуту АТ "Альфа-Банк" шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Позивач просив\~суд стягнути\~з відповідача\~на користь\~АТ «Сенс\~Банк»\~ \~заборгованість у\~розмірі \~85\~966,\~82 грн. та судові витрати: судовий збір у сумі\~\~2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7 348,40 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 08.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено відкрите судове засідання за правилами спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін. Ухвалою суду від 20.10.2025 року відкладено відкрите судове засідання у справі. У судове засідання представник АТ «Сенс Банк»\~ не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги\~\~підтримав повністю проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~надіслав заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності\~та просив\~відмовити в\~задоволенні позову,\~пославшись на\~те,\~що строк\~позовної давності\~за заборгованістю\~сплинув,\~оскільки кредит\~взято \~14.06.2016 року на\~3\~роки до\~14.06.2019 року і\~можна було\~подати позов\~протягом 3\~років до\~14.06.2022 року, а позивач звернувся до суду з позовом 01.09.2025 року. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст.6,\~627 ЦК України\~- сторони є вільними в укладенні договору. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся\~\~до\~\~АТ «Альфа-Банк» з метою\~\~отримання\~\~банківських послуг,\~\~у\~\~зв"язку\~\~з чим\~\~уклав угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії «Максимум» № 630423270 від 14.06.2016 року,\~\~відповідно до якої товариство надало йому кредит на споживчі потреби. А саме була підписана анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії «Максимум», які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит, ліміт кредиту 200 000, 00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 36% річних. Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 200 000, 00 грн., процентна ставка 36 % річних - базова ставка, строк кредиту 36 місяців, призначення - для споживчих потреб. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимогамист.638\~ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2ст.639\~ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частинами другою, третьою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 01.12.2022 найменування АТ «Альфа - Банк» змінено на АТ «Сенс Банк». Так, відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022р., вирішено змінити найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до листа Національного банку України № 27-0010/83901, 01.12.2022 Національним банком України на виконання вимог абзацу другого пункту 226 глави 24 розділу IV Положення про ліцензування внесено запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (скорочене найменування - АТ «АЛЬФА-БАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (скорочене найменування - АТ «СЕНС БАНК»). Відповідний запис було внесено на підставі повідомлення про державну реєстрацію змін до Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (далі - Банк) у зв`язку зі зміною найменування Банку з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» та приведенням деяких положень Статуту Банку у відповідність до вимог чинного законодавства України. Як вбачається з витягу з державного реєстру банків, 01.12.2022 Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «АЛЬФА БАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (скорочене найменування - АТ «СЕНС БАНК»). Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. На підтвердження виконання банком зобов`язань за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитом та виписку з рахунку приватного клієнта з 16.06.2016 року по 15.06.2025 року, згідно якого відповідач перераховував кредитні кошти та частково погашав кредит. Як вбачається\~з письмових\~матеріалів справи,\~відповідач не\~сплачував своєчасно\~Банку грошові\~кошти для\~погашення заборгованості\~за кредитом,\~відсотками відповідно\~до умов\~Договору,\~що має\~відображення у\~розрахунку заборгованості\~за договором,\~який долучено\~представником позивача\~до матеріалів\~позову та\~згідно з\~яким загальний\~розмір заборгованості\~станом на\~85\~966,\~82 грн.,\~що складається\~з 52 629, 16 грн. прострочене тіло кредиту, 33 337, 66 грн відсотки за користування кредитом. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. З приводу доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає наступне. Станом на день розгляду справи, відомостей про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять, про що в свою чергу зазначено у відзиві відповідача та свідчить про те, що боржником за кредитним договором не усунуто порушень кредитного договору, викладених у досудовій вимогі АТ «Сенс Банк» щодо виконання договірних зобов`язань, що дає підстави для банку звернутися із позовном до суду про стягнення всієї суми заборгованості. Як встановлено\~судом та\~доведено зібраними\~по справі\~доказами,\~відповідач умови\~укладеного Договору\~не виконує,\~кредит та\~відсотки за\~користування кредитом\~не сплачує,\~а тому\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги АТ\~"Сенс\~Банк"\~підлягають задоволенню\~в повному\~обсязі і\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість\~за Договором\~на загальну\~суму 85\~966,\~82 грн. У\~рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002\~визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20, а також у постнові Великої Палати Верховного Суду від04 липня 2023 року у справі 553/1501/15-ц. За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Умови договору погоджені сторонами, що підтверджено їх підписами. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови договору. Відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.\~76, ч. 1 ст.77\~та ст.\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 р., предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При цьому, перебування відповідача у скрутному матеріальному стані, що слідує з його письмової заяви не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому суд відхиляє заперечення відповідача щодо позовних вимог. Щодо доводів відповідача про пропуск позовної давності та обмеження суми стягнення за останні три роки, які передували зверненню до суду, суд зазначає наступне. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки згідно\~статті 257 ЦК України. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову. Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 4 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц; від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Однак,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651\~з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинності 02 квітня 2020\~року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681, 728,\~786, 1293 \~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 зазначив, що у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 01.09.2025 року. Судом встановлено, що строк позовної давності, був продовжений на строк дії карантину, який з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року було відмінено на всій території України, а тому - не є пропущеним, так як позивач звернувся до суду на протязі трирічного строку з дня відмінення карантину, а останню проплату по кредиту здійснив 15.03.2022 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в в повному обсязі. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7 348,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved