Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

У липні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилалася на те, що на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 27 лютого 2014 року розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , було змінено, а саме: зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 01 вересня 2006 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] з частки до 1/6 частки від усіх виді заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2014 року. Державним виконавцем Сєвєродонецького ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області СМУМЮ відкрито виконавче провадження № 42444502. У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду, за період з березня 2014 року до 05 січня 2023\~року утворилась заборгованість за сплати аліментів у розмірі 149\~116,13 грн. За період з березня 2014 року до 05 січня 2024 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів становить 149\~116,13 грн. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 149\~116,13\~грн. Відзив на позов на адресу суду не надходив. Ухвалою суду від 28 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник позивача у судове засідання не з`явилися, адвокатом Домарацькою М. С. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ст. 121 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11 вересня 1997\~року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд установив, що на підставі рішення апеляційного суду Луганської області від 15\~січня 2014 року на користь [PERSON] з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На підставі указаного рішення суду державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Єрьоменко О. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 42444502 від 03 лютого 2020\~року. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного начальником відділу Сіверськодонецького ВДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колган Ю., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини за виконавчим провадженням № 42444502, станом на січень 2024\~року складає 149\~116,13\~грн. Згідно з частиною другою статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства",\~ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1\~ст. 196 СК України. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини, не доведено також, що ним вживалися усі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з частиною третьою, четвертою статті 71 вищеназваного Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до\~частини першої\~цієї статті.\~Виконавець зобов`язаний\~повідомити про\~розрахунок заборгованості\~стягувачу і\~боржнику у\~разі: 1)\~надходження виконавчого\~документа на\~виконання від\~стягувача; 2)\~подання заяви\~стягувачем або\~боржником; 3)\~надіслання постанови\~на підприємство,\~в установу,\~організацію,\~до фізичної\~особи -\~підприємця,\~фізичної особи,\~які виплачують\~боржнику відповідно\~заробітну плату,\~пенсію,\~стипендію чи\~інші доходи; 4)\~надіслання виконавчого\~документа за\~належністю до\~іншого органу\~державної виконавчої\~служби; 5) закінчення виконавчого провадження. У частині восьмій статті 71\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Згідно з ч.\~14 ст.\~71\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" за наявності\~заборгованості зі\~сплати аліментів,\~сукупний розмір\~якої перевищує\~суму відповідних\~платежів за\~три роки,\~виконавець виносить\~постанову про\~накладення на\~боржника штрафу\~у розмірі\~50\~відсотків суми\~заборгованості зі\~сплати аліментів. У\~подальшому постанова\~про накладення\~штрафу у\~розмірі,\~визначеному абзацом\~першим цієї\~частини,\~виноситься виконавцем\~у разі\~збільшення розміру\~заборгованості боржника\~на суму,\~сукупний розмір\~якої перевищує\~суму відповідних\~платежів за\~один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~196\~СК України\~у\~разі виникнення\~заборгованості з\~вини особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Статтею 549 ЦК України\~установлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року\~судам роз`яснено, що передбачена\~ст. 196 СК\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст. 197 СК\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні суми неустойки (пені) суд керується правовою позицією, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, якою визначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується із урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помноженого на 1%. Позивачем був проведений розрахунок суми пені, за формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %, з якого вбачається, що розмір пені за період з березня 2014\~року до січня 2024 року склав 149\~107,25\~грн. Разом з тим, у позовній заяві позивачем помилково зазначено суму пені у розмірі 149\~116,13 грн., що є результатом арифметичної похибки та не впливає на сам порядок і правомірність проведеного розрахунку. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, ураховуючи, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, виходячи з розрахунку на суму 149\~107,25 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 149\~107,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved