Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 січня 2018 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №2017770232, згідно з якого на картковий рахунок [NUMBER] було встановлено кредитний ліміт з процентами за користування кредитом 40% річних. На виконання умов вказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання з видачі відповідних сум кредиту виконав повністю та згідно з випискою за картковим рахунком відповідачем використано кредит у загальному розмірі 19 340 грн. За час користування картковим рахунком відповідач здійснила поповнення рахунку на загальну суму 27 799,01 грн. (враховуючи те, що кредитний ліміт могло бути повністю/частково використано і погашено кілька разів підряд), а останній платіж надійшов 22 червня 2022 року на суму 1,26 грн. 20 вересня 2024 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-24/24, за умовами якого АТ «ОТП Банк» відступило (передало) ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги, що належали банку та стало кредитором за кредитними договорами, зокрема, за заборгованістю [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» за договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №2017770232 від 20 січня 2018 року, що складається з заборгованості за договором у загальному розмірі 37 204 грн., з яких: 19 340 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17 864 грн. - заборгованість по відсотках і комісії. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №2017770232 від 20 січня 2018 року в розмірі 37 204 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 жовтня 2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача Колінько Н.О. в системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, в якому вона просила частково задовольнити позов лише за тілом кредиту в розмірі 9\~499,90 грн. В обґрунтування зазначила, що позивачем не підтверджено належним чином існування за вказаним кредитним договором визначеного позивачем розміру відсотків та комісій, що свідчить про недоведеність позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками і комісії в розмірі 17864 гривні. В той же час, із наданої виписки з рахунка приватного клієнта №201770232_CARD за період з 20 січня 2018 року по 20 вересня 2024 року вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за кредитом, але позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 340 грн., що спростовується вищезазначеною випискою за рахунком, долученою до матеріалів справи, де зазначено, що розмір заборгованості позичальника перед первісним кредитором складає 9 499,90 грн., і саме цю суму визнає відповідач. Зазначає, що у позовній заяві позивач зазначає про те, що згідно з випискою за картковим рахунком відповідачем використано кредит у загальному розмірі 19\~340 грн., хоча відповідно до умов договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 201770232 від 20 січня 2018 року зазначено про встановлення на картці кредитного ліміту 10500 грн., а доказів про збільшення ліміту кредитування матеріали справи не містять. Натомість, позивачем у якості доказу надано товарний чек № 00001007827798 від 20 січня 2018 року на суму 9999,90 грн. та видаткову накладну № 10007827798 від 20 січня 2018 року на суму 9999,90 грн. та виписку по рахунку, з якої вбачається, що розмір заборгованості позичальника перед первісним кредитором складає 9499,90 грн., а не 19 340 грн. Останнє поповнення карткового рахунку відповідачкою було здійснено 29 січня 2022 року в сумі 1000 грн., а не 22 червня 2022 на суму 1,26 грн., оскільки згідно з виписки 22 червня 2022 року банком було здійснено договірне списання коштів для погашення простроченої заборгованості за іншими договорами, відмінними від спірного договору. Також звертає увагу суду про незаконне нарахування процентів за користування кредитом поза межами трирічного строку встановленого на картці кредитного ліміту, тобто після 20 січня 2021 року, оскільки підстави для такого нарахування умовами договору не передбачені. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили та не надали клопотання про відкладення чи розглчд справи за їх відсутності, лише від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов в якому було вказано про часткову незгоду з позовними вимогами. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 січня 2018 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017770232 (а. с. 4). Відповідно до п. 1 вищевказаного договору банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі Правил кредитування, правил користування кредитною картою MasterCard Standard, що розміщені на інтернет сайті банку (www.otpbank.com.ua) та на умовах викладених у цьому договорі. За умовами договору, ПAT «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку в гривнях та випуску кредитної картки MasterCard Standard держателю; виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки; надає кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії та встановлено кредитний ліміт 10 500 грн., а строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання сторонами кредитного договору. За користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі встановленому тарифами банку і на дату укладення договору, розмір процентів становить 40% відсотків річних за операціями розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі інтернет, і за операціями зі зняття готівки в банкоматах, пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків за день. Держатель зобов`язаний щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в виписці, але у будь-якому разі не менше 5% від розміру боргових зобов`язань. В матеріалах справи також наявні: заява фізичної особи на встановлення кредитної лінії/зміну розміру кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, які підписано [PERSON] 20 січня 2018 року (а. с. 4-6). Матеріалами справи підтверджено отримання [PERSON] платіжної картки ПАТ «ОТП Банк», а саме: розпискою, на якій відповідач своїм підписом підтвердила видачу та отримання банківської картки № [NUMBER] , ознайомлення з правилами користування карткою і діючими тарифами ПАТ «ОТП Банк» (а. с. 8). Також матеріали справи містять докази придбання товару відповідачем за кошти банку, а саме: товарний чек №000010007827798 та видаткова накладна №10007827798 від 20 січня 2018 року в ТОВ «ДІЄСА» з чітким переліком товарів отриманих у кредит і суми вартості за товар, із вказівкою сторін, підписом позичальника-відповідача [PERSON] на товарному чеку (а. с. 7-8). Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором №2017770232_CARD від 20 січня 2018 року, де станом на 20 вересня 2024 року заборгованість [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» становить 37\~204 грн. (а. с. 9-23). Крім того, матеріли справи містять виписку з рахунку приватного клієнта №2017770232_CARD від 20 січня 2018 року за період з 20 січня 2018 року по 20 вересня 2024 року, з якої вбачається користування [PERSON] кредитними коштами, а також вбачається здійснення часткового погашення існуючої заборгованості відповідачем перед банком (а. с. 24-30). Також судом встановлено, що 20 вересня 2024 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-24/24, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» відступило (передало) ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги, що належали АТ «ОТП Банк» і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і боржниками в розмірі портфеля заборгованості, в тому числі за вказаним договором факторингу позивачу було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № 2017770232 від 20 січня 2018 року, що вбачається з витягу з реєстру боржників №2 до вищевказаного договору факторингу, згідно якого загальна сума заборгованості [PERSON] становить 37\~204 грн., з яких: 19\~340 грн. тіло кредиту; 17\~864 грн. відсотки. Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Отже, судом встановлено, що ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Пунктом 5 частини 1 статті 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Також принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками за кредитним договором можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц. Суд зазначає, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості за кредитом та виписка з рахунку є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами. Відповідно до вказаної вище виписки, відповідач активно користувалася кредитним лімітом. Більш того, відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком та випискою з особового рахунку. Пунктом 1.6. договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017770232 від 20 січня 2018 року було встановлено розмір процентів за користування кредитом 40% річних та у разі виникнення несанкціонованого овердрафту 0,15% в день. Тобто, відповідач погодилася у письмовому вигляді з усіма умовами кредитування, зокрема, і щодо розміру відсотків. При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Таким чином, у частині вимог про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, після спливу строку кредитування, який встановлений п. 1.4. договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017770232 від 20 січня 2018 року строком в 3 роки, слід зазначити, що АТ «ОТП Банк» був позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, що відповідає вище наведеному правовому висновку. Отже, підстав для стягнення відсотків, що нараховані банком за період після 20 січня 2021 року, тобто з 21 січня 2021 року до 09 вересня 2024 року, немає, оскільки такі нарахування здійснені банком поза межами трирічного строку дії кредитної лінії. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, розмір заборгованості становить 11\~063,66 грн. виходячи з розрахунку: 38\~857,63 грн. (сума використаних відповідачем коштів) + 5,04 грн. (проценти за користування кредитом за період з 20 січня 2018 року по 20 січня 2021 року) 27\~799,01 грн. (сума коштів, які відповідач внесла на картковий рахунок), оскільки позивачем не було доведено існування заборгованості відповідача за кредитним договором № 2017770232 від 20 січня 2018 року в загальному розмірі 37 204 грн., з яких: 19 340 грн. тіло кредиту; 17 864 грн. відсотки. Разом з тим, враховуючи те, що судом встановлено факти укладення між АТ «ОТП Банк» і відповідачем [PERSON] вищевказаного кредитного договору, отримання відповідачем коштів за умовами кредитного договору, а також беручи до уваги факт непогашення у повному обсязі відповідачем заборгованості за зазначеним кредитним договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості лише в розмірі 11 063,66 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 720,37 грн. (11 063,66 грн.*2 422,40 грн. / 37 204 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial