Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

16 вересня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі ухвали Заводського районного суду міста Запоріжжя №332/4055/25 від 24.09.2025 року про передачу справи для розгляду за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2025 року визначено головуючого суддю Ісакова Д.О. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.02.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №817025, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 37500,00 гривень, зі сплатою 85 % річних (фіксована ставка), строком на 1096 днів з кінцевим терміном повернення 08.02.2025 року включно. 03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №0308-23, за умовами якого, у тому числі, передано право вимоги на підставі кредитного договору №817025 від 08.02.2022 року. Згідно витягу з додатку до Договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023 року сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 74712,33 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 30000,00 гривень, заборгованість за відсотками - 44712,33 гривень. Відповідач заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не сплатила. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74712,33 гривень та судові витрати. 24.09.2025 року ухвалою судді викрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначенено до судового розгляду. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу фактичного місця проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку\~ст. 128 ч. 11 ЦПК України, у наданий судом строк своїм правом подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, будь-яких клопотань та заяв від відповідачки подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.\~178\~та ч. 8 ст.\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~ Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 08.02.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №817025, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 37500,00 гривень, зі сплатою 85 % річних (фіксована ставка), строком на 1096 днів з кінцевим терміном повернення 08.02.2025 року включно. Відповідно до п. 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 37500,00 гривень. Відповідно до п. 1.4. Договору строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 08.02.2025 р. (включно). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та спсплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього Договору. Згідно п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 30000,00 гривень на поточний рахунок споживача № [NUMBER] в АТ «Таскомбанк», через (транзитний рахунок) [NUMBER] в АТ «Таскомбанк», код банку 339500 - у розмірі 7500,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору. Даний платіж споживач доручає здійснити Товариству (покладає обов`язок на Товариство в порядку передбаченому ст. 528 УЦК України) з метою виконання зобов`язань споживача перед Товариством, передбачених п.3.5 Договору.) Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі і перерахував 30000,00 гривень на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №15887 від 08.02.2025 року. Положеннями ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями\~ст. 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). 03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №0308-23, за умовами якого, у тому числі, передано право вимоги на підставі кредитного договору №817025 від 08.02.2022 року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 74712,33 гривень. ТОВ «Діджи Фінанс» вживало досудових заходів врегулювання спору шляхом направлення на адресу відповідача досудової вимоги № вих. №2825206871-АВ від 31.07.2024 року, яка залишилась без виконання. Відповідно до п.1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1\~ст. 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано, договір про надання правничої допомоги №817025 від 01 січня 2025 року, додаткова угода №817025 до договору №817025 про надання правничої допомоги від 30 травня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Ліваком І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги, акт 817025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. На думку суду розмір витрат сторін на правову допомогу є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторін. Клопотання про зменшення цих витрат відповідачем не заявлено. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, то розмір сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved