Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-23 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд встановити порядок сплати сум аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не витребуваних [PERSON] протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, шляхом внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з позивача на користь позивача на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 у справі № 638/2290/17 стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) позивача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2017 і до досягнення дітьми повноліття. Під час ознайомлення у квітні 2024 року з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що стягнуті з 01 січня 2024 року аліменти та перераховані державним виконавцем з 01 лютого 2024 року за реквізитами, наданими [PERSON] під час пред`явлення виконавчого листа до виконання, повертаються у зв`язку із тим, що рахунок на ім`я [PERSON] було закрито. Станом на день подання позову [PERSON] не надано державному виконавцю актуальні реквізити для перерахунку стягнутих з моїх доходів сум аліментів. Як наслідок, з 01 січня 2025 року аліменти, стягнуті з 01 січня 2024 року аліменти, у відповідності до приписів частини 7 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» будуть стягуватись до Державного бюджету України, що призведе до порушення прав власності моїх дітей. На підставі ч. 2 ст. 154 СК України, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом їх прав та інтересів. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України на підставі наявних матеріалів. Третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові подала пояснення щодо позову, в яких підтвердила викладені у позові обставини щодо не надання стягувачем реквізитів банківського рахунку у формі IBAN, що унеможливлює перерахування їх стягнутих аліментів. При вирішенні спору третя особа поклалася на розсуд суду. Третя особа Служба у справах дітей Шевченківського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради пояснення щодо позову не подала. У судове засідання учасники справи не з`явилися, позивач та треті особи надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 у справі № 638/2290/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Сторонами визнається, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється примусове виконання виконавчого листа №638/2290/17, виданого 26.06.2023, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Виконавче провадження №72578022. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2023. У заяві від 30 січня 2025 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив суду, що розпорядженням державного виконавця від 01.02.2024 грошові кошти у сумі 16735,89 грн. було перераховано на банківський рахунок, наданий стягувачем при відкритті виконавчого провадження. Згідно виписки з рахунка за 06.02.2024 грошові кошти у сумі 16735,89 грн. повернуто надавачем платіжних послуг у зв`язку із тим, що рахунок є закритим. 07.02.2024 на поштову та електронну адреси [PERSON] було надіслано вимогу про надання реквізитів банківського рахунку у формі IBAN. Розпорядженням державного виконавця від 01.03.2024 грошові кошти у сумі 33471,78 грн. було перераховано на банківський рахунок, наданий стягувачем при відкритті виконавчого провадження. Згідно виписки з рахунка за 05.03.2024 грошові кошти у сумі 33471,78 грн. повернуто надавачем платіжних послуг у зв`язку із тим, що рахунок є закритим. Станом на 30.01.2024 стягувачем не надано реквізити банківського рахунку у формі IBAN, що унеможливлює перерахування [PERSON] грошових коштів, стягнутих з [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже, чинним законодавством передбачено єдиний випадок, коли платник аліментів має право на звернення до суду з позовом про внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, а саме з підстав нецільового витрачання аліментів одержувачем аліментів. Всупереч вимогам\~ст.\~81\~ЦПК України\~позивачем не\~наведено аргументів,\~підтверджених \~належними,\~допустимими та\~достовірними доказами,\~щодо існування\~обставин,\~які є\~підставою для\~зміни способу\~стягнення аліментів\~шляхом внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України, а саме, що відповідач [PERSON] використовує стягнуті з [PERSON] аліменти на утримання дітей не за цільовим призначенням. У зв`язку з цим, відсутні законні підстави для стягнення аліментів шляхом їх внесення на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України згідно з ч. 2 ст. 186 СК України. Щодо посилань позивача на положення ч. 2 ст. 154 СК України як на підставу звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. При цьому, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, обов`язковою умовою для звернення будь-кого із батьків до суду за захистом прав та інтересів дитини є наявність порушеного права або інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові необхідно відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21). При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №910/5958/20, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19). У справі, що розглядається, встановлено, що стягнуті з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей не були перераховані стягувачу у зв`язку з неповідомленням нею актуальних реквізитів для їх перерахування. Згідно з ч. 1, 2 ст. 47 Закону України «При виконавче провадження» грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. У разі якщо стягнуті з боржника грошові кошти не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових коштів (ч. 7 ст. 47 Закону України «При виконавче провадження»). Тобто, обов`язковою умовою для зараховування стягнутих з боржника невитребуваних коштів до Державного бюджету України на підставі ч. 7 ст. 47 Закону України «При виконавче провадження» є повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових коштів. Матеріали справи не містять доказів, що стягувача було належним чином повідомлено про наявність стягнутих на його користь грошових коштів, що свідчить про відсутність підстав для зараховування стягнутих з боржника невитребуваних коштів до Державного бюджету України. Крім того, слід враховувати, що за змістом ст. 179 СК України стягнуті державним виконавцем аліменти є власністю дитини, а не стягувача, а тому їх невитребування стягувачем не є підставою для їх зарахування до Державного бюджету України, оскільки такими діями державного виконавця буде порушено право власності дітей на належне їм майно. Також суд зауважує, що Розділ XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5) не передбачає настання наслідків, передбачених ч. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у разі неповідомлення стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі для перерахування стягнутих аліментних сум. Вказані обставини дають підстави стверджувати, що передбачений ч. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» порядок не підлягає застосуванню при стягненні аліментів в цілому, і у виконавчому провадженні № 72578022 конкретно. Підтвердженням таких висновків суду є та обставина, що незважаючи на невитребування стягувачем аліментів з січня 2024 року і до дня розгляду справи (листопад 2025 року, тобто майже два роки), такі грошові кошти не були зараховані до Державного бюджету України. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що невитребуванням [PERSON] стягнутих з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] не були порушені права та законні інтереси дітей, що свідчить про відсутність підстав для звернення позивача до суду з цим позовом на підставі ч. 2 ст. 154 СК України, та є самостійною підставою для відмови у позові у зв`язку з відсутністю порушеного права дітей. Разом з тим, суд зазначає, що позивач, у разі зарахування стягнутих з нього аліментів до Державного бюджету України, не позбавлений права на підставі ч. 2 ст. 154 СК України в інтересах дітей звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, визначеному у Розділі VII ЦПК України. З урахуванням викладеного, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділення Державного ощадного банку України. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed