Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

15.09.2025 в електронній формі через електронний кабінет позивача в системі "Електронний суд" до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 22.09.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 29.09.2025 позивач надала заяву про усунення недоліків у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн., з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 20 липня 2012 року між нею та Відповідачем був укладений шлюб, який було розірвано за рішенням Балаклійського районного суду від 28.01.2025. В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина залишилася проживати разом з нею. Після розлучення між ними була усна домовленість про виплату певної суми щомісяця на утримання дитини (в розмірі 15000 грн). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, але не регулярно та не в повному домовленому обсязі. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 30.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою вона позовні вимоги підтримала, заперечень проти винесення заочного рішення не надала. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, також через електронний кабінет, однак у судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про судове засідання відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 20.07.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 28.01.2025 було розірвано (а.с. 11). [INFO] у сторін народився сина [PERSON] , який проживає з матір`ю [PERSON] (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач зазначає, що відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, тому позивач бажає отримувати аліменти у твердій формі у сумі 15000,00 грн. за рішенням суду, оскільки вважає, що саме такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, духовного та соціального розвитку. Суд враховує, що дитина проживає з матір`ю, тому обов`язок по її утриманню лежить переважно на позивачці. [PERSON] посилалася на те, що вона з відповідачем домовились про виплату певної суми щомісяця на утримання дитини в розмірі 15000 грн., вказану суму він надає, але не регулярно, однак в обґрунтування своїх посилань не надала доказів, а також доказів, що підтверджують розмір доходів відповідача, його матеріальне становище та стан здоров`я. Разом з тим, відповідач не надав суду доказів того, що не має можливість надавати матеріальну допомогу, має на утриманні інших неповнолітніх або непрацездатних осіб, а також доказів того, що матеріальне становище не дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Судом також враховуються положення ст. 141 та ч. 2 ст. 182 СК України стосовно рівності прав та обов`язків батьків, у тому числі, щодо утримання дитини, щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Враховуючи наведене, конкретні обставини справи, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15.09.2025 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для задоволення потреб дитини, гармонійного розвитку дитини та значно перевищує прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років. Відповідно до ч. 2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial