Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів.\~Просить суд\~стягувати з\~відповідача в\~її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши до стягнення по 6 (шість) тисяч щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для певного віку дитини, з підстав зазначених у позові. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності. Просить позовні вимоги задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.12). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб сайті Судова влада України. Від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, заяв про відкладення судових засідань, відзиву на позовну заяву. Також ним не подавалися на адресу суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ч. 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у його відсутності та без участі відповідача та про постановлення заочного рішення у справі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~виданого Жовківським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Львівському\~районі Львівської\~області Західного\~міжрегіонального \~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Львів)\~(а.с.3)вбачається, що [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] 25.06.2022 року, актовий запис № 102. З копії\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] виданого Жовківською міською радою Львівського району, Львівської області 28.06.2023 року (а.с.4) вбачається, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а відповідач його батьком. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України \~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 6\~ст. 6 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як видно з позовної заяви, відповідач добровільно свого обов`язку по утриманню дитини не виконує, тому суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо батько, мати працюють, розмір аліментів визначається в частці від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.ст. 182, 183 СК України). Якщо ж платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі (ст.184 СК України), суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на встановлені у справі обставини,

Outcome: partial