Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

ТзОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 425176098 від 05.02.2023 у розмірі 35\~244,00 грн. судового збору у розмірі 2 422,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.02.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено договір № 425176098. Первісний кредитор свої зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав в повному обсязі. Відповідач не виконала умови договору. Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу. З огляду на зазначене, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 425176098 від 05.02.2023 у розмірі 35\~244,00 грн. яка складається з 7\~500,00 грн. заборгованості за тілом та 27\~744,00 грн. заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 29.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Представник позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просить розгляну справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.02.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір № 425176098. [PERSON] підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV79FH7. Відповідно до п. 2.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 7500 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Згідно п. 2.3.кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 7500 грн. 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 20.02.2023 року. Кредитні кошти в сумі 7500,00 грн. надано Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку відповідача № 4323-35XX-XXXX-4087 зазначену ним в Заявці на отримання грошових коштів в кредит, що підтверджується платіжним дорученням № 15d21a77-ae1b-42fc-aad4-10af1f3aead0 від 05.02.2023. Також на виконання ухвали суду від 09.09.2025, в частині витребування доказів, суд отримав від АТ "А БАНК" лист від 06.10.2025 № 20.1.0.0.0/7-20250930/0111, в якому банківська установа повідомила, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) дійсно емітовано картку [NUMBER] . Згідно з даними виписки наданої АТ «А-БАНК» на картку відповідача 4323-3570-2547-4087 було зараховано 05.02.2023 року кошти у сумі 7500,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що належними доказами по справі доведено факт перерахування кредитних коштів за Договором відповідачу. 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТАЛІОН ПЛЮС" (далі - ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС") укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги №222 від 28.03.2023, за яким від Первісного кредитора до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 19.12.2024 між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 19/1224-01 (далі - Договір факторингу 2). ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 2 від 19.12.2024 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" до ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 08.07.2025 між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та Позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е (далі - Договір факторингу 3), відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У цій справі судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти. Натомість, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Заборгованість відповідача перед позивачем становить 35\~244,00 грн. яка складається з 7\~500,00 грн. заборгованості за тілом та 27\~744,00 грн. заборгованості за відсотками. Тому, з огляду на те, що доказів на погашення відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять, суд доходить висновку, що позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії № 425176098 від 05.02.2023 року у загальному розмірі 35 244,00 грн., що складається з наступного: 7 500,00 грн. заборгованість по кредиту; 27 744,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої-третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, "що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial