Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

09.01.2024 представник позивача адвокат Варцаба С.А. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в інтересах [PERSON] з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 травня 2018 року [PERSON] складено розписку, в якій зазначено про отримання нею 200000,00 грн. в якості сплати за купівлю належної їй земельної ділянки, площею 2,38 га, що розташована на території Субботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняв відповідач [PERSON] , а тому всі права та обов`язки за вказаною розпискою перейшли до відповідача. У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу на вказану вище земельну ділянку після скасування 01.07.2021 мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення між сторонами укладено не було, то отримані [PERSON] кошти відповідно до ст.1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу, як безпідставно набутті, а тому позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача вказаної у розписці суми коштів у сумі 200000,00 грн., а також, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.11.2025 в частині розрахунку за ст. 625 ЦК України - інфляційних витрат у сумі 35135,87\~грн.\~та трьох\~відсотків річних\~у сумі\~16\~832,88\~грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти у загальному розмірі 251968,75 грн. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17.01.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 16.02.2024 продовжено представнику відповідача адвокату Яблоковій Л.О. строк на подання відзиву на позовну заяву на п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали. 04.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що ознайомившись зі змістом розписки [PERSON] , відповідач стверджує, що вона її не писала, в зв`язку з чим відповідач просить призначити почеркознавчу експертизу. Також розписка не містить істотних умов, а саме кадастровий номер земельної ділянки, відсутні анкетні дані [PERSON] , що не дає можливості ідентифікувати особу кредитора. Відсутній строк укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки або повернення коштів. Також відповідач зазначає, що [PERSON] померла [INFO] , а не 15.03.2023, як стверджує представник позивача, а тому позивачем пропущений шестимісячний строк звернення з даним позовом, як цього вимагає ст. 1281 ЦК України, що є безумовною підставою для відмови у позові. Ухвалою суду від 12.03.2024 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі. 01.04.2024 до суду від представника позивача надійшов висновок про вартість майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:02:000:0217, належної за життя [PERSON] , згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки складає 359090,00 грн. 16.04.2024 до суду від відповідача надійшов звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки, згідно якого ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:02:000:0217 станом на 03.04.2024 становить 47596,00 грн. Також 16.04.2024 до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 17.04.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2024 у справі призначено комплексну судову почеркознавчу та, зважаючи на подані сторонами докази щодо ринкової вартості спадкового майна (земельної ділянки кадастровий номер 0522686800:02:000:0217), оціночно-земельну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. 17.12.2024 до Могилів-Подільського міськрайонного суду повернулась вказана цивільна справа та ухвала про призначення експертизи, яка залишена без виконання через несплату [PERSON] оплати за проведення експертизи. Ухвалою суду від 23.12.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2025 у справі призначено комплексну судову почеркознавчу та оціночно-земельну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. 04.06.2025 до Могилів-Подільського міськрайонного суду повернулась вказана цивільна справа та ухвала про призначення експертизи, яка залишена без виконання через несплату [PERSON] оплати за проведення експертизи. Ухвалою суду від 05.06.2025 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 15.10.2025 представник позивача адвокат Варцаба С.А. позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача в судове засідання 14.11.2025 не прибув, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовну заяву, з урахуванням заяви від 12.11.2025, задовольнити. Відповідач та його представник, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання 15.10.2025 та 14.11.2025 не прибули, від представника відповідача 21.08.2025 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій представник також просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 25.05.2018 [PERSON] у с. Суботівка склала розписку наступного змісту: «Я [PERSON] , [INFO] , проживаю в с. Суботівка Мог-Под р-н Вінницькох обл, паспорт [NUMBER] виданий Мог-Под МРВ УМВС України у Вінницькій обл 18.12.2001 ІПН [NUMBER] цією роспискою підтверджую факт того що мною отримано 200000 (двісті тисяч) грн в якості сплати за купівлю належної мені земельної ділянки площею 2,38 га, що розташована на території Субботівської сілської Ради Могилів-Подільського району Вінницької області від [PERSON] » (т. 1, а.с.8). Як стверджував під час судового розгляду представник позивача, вказана вище розписка була складена у зв`язку з домовленістю між позивачем та [PERSON] після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки 0522686800:02:000:0217 та вказана сума коштів є ціною, за яку позивач придбав зазначену земельну ділянку, сплативши наперед кошти. Відповідач та його представник в свою чергу заперечували дані обставини, у підготовчому засіданні представник відповідача стверджувала, що вказану розписку мати відповідача не писала, а вартість земельної ділянки, докази про яку надав представник позивача, є значно меншою, в зв`язку з чим судом двічі за клопотанням відповідача призначались комплексні експертизи, які були залишені без виконання через несплату відповідачем оплати за проведення експертизи, в той час як позивачем оплата за проведення експертизи була здійснена. Власником земельної ділянки з кадастровим номером №0522686800:02:000:0217, площею 2,3798 га була [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті отримав її син відповідач у справі [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2023 та не заперечувались сторонами у справі (т. 1, а.с. 9). Також суд встановив, що після отримання відповідачем Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2023 на вказану земельну ділянку, остання була відчужена за договором купівлі-продажу від 21.12.2023 [PERSON] , за якою 21.12.2023 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на земельну ділянку (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 70824039 від 21.12.2023, приватний нотаріус Кравець С.В., Могилів-Подільський нотаріальний округ, Вінницька обл.), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 107). Як стверджує представник позивача, склавши вказану вище розписку про отримання грошових коштів у розмірі 200000,00 грн., [PERSON] взяла на себе обов`язок здійснити відчуження належної їй земельної ділянки позивачу після зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто після набрання чинності прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31.03.2020. Разом з тим, [PERSON] померла, спірна земельна ділянка [INFO] відчужена іншій особі [PERSON] , а тому відповідач, який успадкував усі права та обов`язки після смерті [PERSON] , несе обов`язок повернути позивачу кошти на підставі положень ст. 1212 ЦК України, як збережених без достатніх правових підстав. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі\~№ 904/2444/18. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. \~До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15, від 03.06.2016 у справі\~\~№6-100цс15 та у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». При цьому, зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов, а саме: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. У даній справі такі умови існують, зокрема, має місце набуття або збереження майна - отримання власником земельної ділянки грошових коштів; набуття або збереження здійснено за рахунок іншої особи - має місце наявність розписки про отримання [PERSON] саме від позивача 200000,00 грн.; відсутні підстави для набуття або збереження майна - у матеріалах справи відсутні відомості, що договір купівлі-продажу був укладений і під час розгляду справи встановлено, що такий договір з позивачем не укладався і відповідач, як власник зазначеної вище земельної ділянки після смерті [PERSON] здійснив її відчуження іншій особі [PERSON] , що унеможливлює укладення такого договору з позивачем. При цьому, зважаючи на зміст розписки, складеної [PERSON] , в якій зазначено, що кошти у розмірі 200000,00 грн. є сплатою за купівлю належної їй земельної ділянки, площею 2, 38 га на території Субботівської сільської ради Могилів-Подільського району, то суд дійшов висновку, що кошти у розмірі 200000,00 грн. є саме коштами за домовленість укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки після скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. Одночасно суд вважає помилковими посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом, визначений ч.2 ст.1281 ЦК України, бо відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Оскільки, як вже зазначалось вище, відповідач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] 07.12.2023, а представник позивача звернувся з позовом до суду 09.01.2024, тобто через місяць після отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину, тому даний позов подано до суду у межах строку, визначеного вказаною нормою. Разом з тим, зважаючи на те, що в межах даного позову між його сторонами не виникли відносини кредиту (позики), а даний спір стосується повернення безпідставно набутого майна, зокрема, грошових коштів та сторони у даних відносинах не були та не є кредитодавцем (позикодавцем) та кредитором (позичальником), а отже підстав щодо застосування ст. 1281, 1282 ЦК України немає. Також суд відхиляє як недоведені належними та допустимими доказами посилання відповідача на те, що вказану розписку від 25.05.2018 його мати [PERSON] не писала з таких підстав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками експертів. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як вже зазначалось вище, на підтвердження тверджень відповідача, що вказана розписка від 25.05.2018 не була написана [PERSON] , ухвалами суду від 24.05.2024 та від 25.02.2025 за клопотанням відповідача у справі двічі призначались відповідні експертизи, які були залишені експертом без виконання через несплату [PERSON] оплати за проведення експертизи, що свідчить про наявність підстав відмовити у визнанні стверджуваного відповідачем факту, що його покійна матір [PERSON] не писала розписку, надану представником позивача на підтвердження позовних вимог. Так само й наявність оригіналу розписки [PERSON] від 25.05.2018 у позивача, яка була надана останнім суду для проведення у справі почеркознавчої експертизи, свідчить про те, що така розписка була надана [PERSON] саме позивачу [PERSON] та спростовує посилання відповідача у відзиві про неможливість ідентифікувати особу, якій надавалась вказана розписка. Отже, оскільки [PERSON] отримала грошові кошти від позивача у розмірі 200000,00 грн. за укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, однак такий договір ні [PERSON] , ні відповідачем, який є спадкоємцем вказаної особи та прийняв спадщину, укладений не був, то правових підстав для збереження таких коштів немає, а відтак вони підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Згідно із частиною другою\~статті 1214 ЦК\~у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 536 ЦК\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі\~\~\~\~№ 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Передбачений частиною другою\~статті 625 ЦК України\~обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання грошових коштів позивача. У постанові ВП ВС від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 зроблено висновок, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми\~статті 1212 ЦК України\~на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. У\~статті 1212 ЦК України\~врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна. Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.06.2018 по 14.03.2021 у сумі 35135,75 грн. та три відсотки річних за період з 25.05.2018 по 14.03.2021 у сумі 16832,88 грн. Зважаючи на вказані вище норми, а також те, що зобов`язання повернути отримані [PERSON] від позивача кошти у розмірі 200000,00 грн. виникло з моменту їх отримання і закінчилось з її смертю, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з врахуванням індексу інфляції за період з 01.06.2018 по 14.03.2021 та 3% річних за період з 25.05.2018 по 14.03.2021, що в загальному розмірі становить 251968,75 грн. Ухвалюючи таке рішення, суд повторно зважає на те, що в межах даного позову між його сторонами не виникли відносини кредиту (позики), тоді як даний спір стосується повернення безпідставно набутого майна, зокрема, грошових коштів та сторони у даних відносинах не є кредитодавцем (позикодавцем) та кредитором (позичальником), а отже підстав щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах даної справи відсутні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved