Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 17 340 грн. передоплати за ненадану послугу. Свої вимоги мотивує тим, що вона здійснила передоплату за послуги наставництва на рахунок відповідача 09.12.2023 у сумі 11 300 грн та 11.12.2023 у сумі 6 040 грн Загальна вартість послуги становила 1 000 євро, але не була сплачена позивачем в повному обсязі. Вказує, що послуги надаються відповідачем дистанційно через мережу Інтернет. Інформація про послуги зазначається на сайті відповідача за посиланням https://dudkinabrand.com/. На момент ознайомлення із послугами відповідача на сайті перед здійсненням передоплати та станом на дату підготовки претензії 31.07.2024 цей сайт не містив жодної інформації про суб`єкта господарювання, який здійснює надання послуг, а саме: не було вказано ПІБ, адресу, РНОКПП. Також на сайті не було розміщено публічний договір (оферту). Відсутність публічного договору (оферти) на сайті відповідача підтверджується протоколом огляду адвокатом електронних доказів та відеозаписом сайту, які здійснено під час підготовки претензії відповідачу 31.07.2024 . Зазначає, що фактично між позивачем і відповідачем не було укладено жодного договору про надання послуг та не надавався публічний договір для ознайомлення і акцептування його умов. Оплата здійснювалась ФОП без укладення договору. Посилається, що лише після отримання претензії , відповідачем 06.08.2024 було розміщено публічний договір (оферту) на сайті, що свідчить, що лише отримання претензії стало причиною розміщення публічного договору на сайті. Відповідно вважає, що цей публічний договір не стосуються правовідносин позивача та відповідача, оскільки він з`явився вже на етапі розв`язання спору. Стверджує, що реквізити для оплати були повідомлені відповідачем позивачу в особистому електронному листуванні. Надалі вона звернулася до відповідача стосовно повернення коштів за ненадані послуги, але повертати кошти за ненадані послуги відповідач відмовилася. Вказує, що вона не отримала жодних послуг від відповідача, оскільки від надання послуг позивач відмовилася ще до початку їх надання. Відтак послуги надані не були ні повністю, ні частково. Сторони не погоджували дату старту надання послуг. Жодних первинних документів чи інших доказів, які б свідчили про надання послуг немає. Зазначає, що вона надіслала на адресу відповідача претензію від 31.07.2024 щодо повернення сплачених коштів, але відповідач надіслала їй відповідь на претензію вих. №06/08-01 від 06.08.2024, відповідно до якої відмовила у поверненні коштів. У відповіді на претензію відповідач стверджує, що договір був акцептований позивачем, проте не може бути акцептований договір, якого не існувало, а загальна інформація на сайті, яка не містить інформації про предмет договору, строки надання послуг, порядок розірвання договору та про ФОП відповідача, ніяким чином не може вважатися договором. Стверджує, що відповідач посилається на ч. 2 ст. 642 ЦК України, в якій визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), як бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Проте, таке посилання жодним чином не підтверджує прийняття пропозиції позивачем, оскільки за умовами на сайті позивач мала сплатити 1000 євро, але не здійснювала такий платіж, а відповідно послуга відповідачем не надавалася та й інші істотні умови надання послуги не узгоджувалися, тому відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України пропозиція не вважається прийнятою. 10.09.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 14.10.2024 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.10.2024 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву із додатками. 09.01.2025 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат. 31.01.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про поновлення строку на подачу відзиву та відзив на позову заяву, у якому проти позовних вимог заперечувала. Заперечення мотивувала тим, що у грудні 2023 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] для запису на послугу наставництва, вартість якої складала на момент звернення: гривневий еквівалент 1 000 євро. Надання даної послуги повинно було розпочатись з початку січня 2024 року. За умовами надання послуг, які зазначені на сайті виконавця за посиланням: https://dudkinabrand.com (станом на дату замовлення послуг позивачем у відповідача), а саме: блок «FAQ» на головній сторінці сайту, питання «Як забронювати сесію», зазначено, що виконавець надає послуги по 100% (стовідсотковій) передоплаті, перенести сесію можливо не пізніше ніж за 24 години до сеансу. У випадку відміни сесії клієнтом, передоплата не повертається. Якщо клієнт передумав бути присутнім на сесії (з будь-якої причини) передоплата не повертається. Замовник внесла передоплату за послугу двома платежами 09.12.2023 та 11.12.2023, загальний розмір передоплати склав 17 340 грн, що є еквівалентом 438,62 євро (станом на 09.12.2023 офіційний курс НБУ був 39,4960 грн за євро та станом на 11.12.2023 - 39,6010 грн. за євро). Вказує, що для початку надання послуг з наставництва необхідна первинна сесія для встановлення запиту замовника, про що міститься відповідна інформація на сайті відповідача, у зв`язку з відсутністю повної суми передоплати замовником строк місячного наставництва був перенесений на лютий, а ініціатором такого перенесення був сам позивач. У той же час, протягом семи місяців позивач користувався послугами, які надаються відповідачем та входять в пакет послуг з наставництва, а саме: [PERSON] надавались поради, рекомендації, вказівки у текстовому та аудіальному форматах; відповідачем здійснювалось сканування запиту позивача (що є окремою послугою відповідача та яка входить в пакет послуг з наставництва). Зазначає, що усі ці питання були вирішені сторонами спору і позивач спершу погодилась, що кошти оплачені відповідачу за послугу наставництва залишатимуться у відповідача як оплата за надані послуги протягом семи місяців, про що повідомила відповідача шляхом приватного спілкування у месенджері Телеграм. Однак наступного дня риторика позивача змінилась, позивачем були видалені всі матеріали спілкування з відповідачем та позивач попросила повернення коштів, фактично через 7 місяців після їх замовлення та їх надання протягом цього періоду. Відповідач категорично не погоджується з тим, що надання послуг не відбулося та не може бути навіть предметом розгляду зважаючи на те, що сам же позивач в телеграм чаті повідомив відповідача та інших учасників чату про те, що причиною припинення співпраці з відповідачем є те, що позивач знайшла іншого провідника і вона зізнається, що дійсно витратила час відповідача і просить вибачення. Посилається, що позивачу була відома інформація, котра зазначена у ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки: 1. повне найменування фізичної особи-підприємця (згідно ст. 7 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів») надано на сайті відповідача, в інстаграм каналі відповідача та повідомлено позивачу в особистому листуванні; 2. місце реєстрації та місце фактичного проживання відповідача (згідно ст. 7 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів») зазначено на сайті відповідача; 3. адреса електронної пошти (згідно ст. 7 Закону України «Про електронну комерцію») зазначена на сайті відповідача; 4. ідентифікаційний код (згідно ст. 7 Закону України «Про електронну комерцію) повідомлений позивачу в особистому листуванні; 5. ціну послуг (згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів») зазначено на сайті відповідача; 6. мінімальна тривалість тої чи іншої послуги (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів») зазначено на сайті відповідача. В контексті послуги з наставництва чітко зазначено, що її тривалість - 1 (один) місяць; 7. інформація про порядок розірвання договору (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів») також містилась на сайті відповідача. Стверджує, що позивач без наявності інформації про повне найменування фізичної особи-підприємця, його реєстраційного номеру облікової картки платника податків елементарно не зміг би здійснити оплату послуг відповідача, тому досить невірно стверджувати, що навіть станом на дату оплати інформація, яка вимагається законодавством була відсутня у позивача, адже сам факт переказу коштів є підтвердженням того, що така інформація була відповідачем надана. Посилається, що як було зазначено на сайті відповідача (станом на дату здійснення оплати позивачем), відповідач починає надання послуг за 100% передоплати, яка є по своїй суті бронюванням часу, а не оплатою послуги. Такий платіж по своїй суті є забезпечувальним платежем, а саме: грошовою сумою, що сплачується замовником у рахунок належних з нього платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Умови про те, що здійснена оплата не повертається споживачу у випадку його відмови від послуги була одразу розміщена на сайті відповідача, а тому платіж, здійснений позивачем, зважаючи на його природу та на інформацію, яка одразу містилася на сайті відповідача не можна вважати авансом як стверджує позивач. Вказує, що оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем, а не юридичною особою, посилання позивача на необхідність виконання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не зовсім відповідають дійсності. Позивач особисто підтвердив надання послуг відповідачем, а лише потім з невідомих причин передумав. Зазначає, що відповідач має низку дипломів, які підтверджують наявність у неї навичок та знань, надавати послуги, які пропонуються, а саме: практик рейки; гештальт-терапія (1 ступінь); гештальт-терапія (2 ступінь не завершена); річна спеціалізація із сімейної терапії; дворічна спеціалізація із сексології; тета-хілінг (базовий, просунутий курси та глибинні розкопки); тета-хілінг («Ти і Творець»); курс загальної психології в Київському Гештальт Інституті. Додатково відповідач має досвід даоських практик, арт-терапії, тілесних практик, енергопрактики, дихальних практик та кундаліні-йоги. Ця інформація міститься на сайті відповідача за посиланням: https://dudkinabrand.com/about/. Крім того, внаслідок відсутності в українському законодавстві норм, які б регулювали діяльність спеціалістів з езотеричного напрямку роботи, відповідач не зобов`язаний регулюватися суміжними нормативними-правовими актами або відповідати їм. Стверджує, що позивач не може бути не обізнаним з суттю та обсягом послуг, які надаються відповідачем, а також з наявними у нього навичками та досвідом. Так, позивач неодноразово звертався за послугами відповідача. Позивач приймала участь у декількох проектах (курсах), які реалізовувалися виконавцем у 2023 році та була клієнткою виконавця неодноразово. Протягом всього часу співпраці позивач була активним підписником та користувачем послуг відповідача, брала участь у багатьох сесіях та вебінарах, про які надавала виключно позитивні відгуки. Відповідно після досить тривалої співпраці сторін, твердження позивача про те, що вона не була ознайомлена з порядком надання послуг відповідачем не можуть відповідати дійсності. Посилається, що здійснивши оплату послуг з наставництва, позивач прийняла пропозицію укласти договір про надання послуг на умовах, визначених на сайті відповідача. Замовлення саме послуг з наставництва позивачем не оскаржується. При здійсненні частини передоплати позивачем сторонами даного правочину було досягнуто усіх істотних умов, а саме: відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, позивач здійснив вибір наставника на користь відповідача, ознайомився з обсягом послуг, які надаються відповідачем, та здійснив часткову оплату її послуг, що є прийняттям пропозиції виконавця відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України. Строк надання послуг, узгоджений сторонами, на надання послуг з наставництва збіг фактично ще 31.01.2024, оскільки саме про наставництво на січень місяць 2024 року домовлялись первинно Сторони, відповідно до зазначеної на сайті інформації, якщо замовник з будь-яких причин не користується послугами виконавця, передоплата не повертається. Послуги, які фактично надавалися після зазначеного у цьому абзаці строку, оплачені відповідачу не були. Позивач мав би право відмовитись від послуги, чого зроблено не було, адже позивач жодного разу не звертався ні із запитом, ні із претензією про неякісну послугу або повільне її надання або з тим, що відповідач не приступ до її надання. Оскільки частину послуги, таки було спожито, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», про що сам позивач повідомив відповідача та підтвердив. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не викликались. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] провадить підприємницьку діяльність та надає послуги, зокрема з наставництва, що не заперечується сторонами та підтверджується інформацією із сайту відповідача, котра відображена у протоколі № 1 огляду інтернет сторінки від 01.08.2024, складеного адвокатом Музиченко Є.В. У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] для запису на послугу наставництва, вартість якої складала на момент звернення: гривневий еквівалент 1 000 євро. Надання даної послуги повинно було розпочатись з початку січня 2024 року. Ці обставини не заперечуються сторонами. За умовами надання послуг, які зазначені на сайті виконавця за посиланням: https://dudkinabrand.com, а саме: блок «FAQ» на головній сторінці сайту, питання «Як забронювати сесію», зазначено, що виконавець надає послуги по 100% (стовідсотковій) передоплаті, перенести сесію можливо не пізніше ніж за 24 години до сеансу. У випадку відміни сесії клієнтом, передоплата не повертається. Якщо клієнт передумав бути присутнім на сесії (з будь-якої причини) передоплата не повертається. 09.12.2023 та 11.12.2023 [PERSON] здійснила два платежі на суму 6 040 грн та 11 300 грн на користь [PERSON] , що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Загальний розмір передоплати склав 17 340 грн, що є еквівалентом 438,62 євро (станом на 09.12.2023 офіційний курс НБУ був 39,4960 грн за євро та станом на 11.12.2023 - 39,6010 грн за євро). З огляду на вищенаведені доводи сторін та фактичні обставини справи, суду потрібно встановити: чи виникли між сторонами договірні правовідносини, чи надано відповідачем позивачу інформацію, яка визначена ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», чи надано відповідачем послуги позивачу, чи наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача сплачених коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозицій, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Враховуючи наведені вище вимоги закону, а також той факт, що позивач частково здійснила оплату послуг, то суд приходить до висновку, що позивач прийняла пропозицію укласти договір про надання послуг на умовах, визначених на сайті відповідача. Бажання замовити саме цю послугу позивач у позовній заяві не заперечує, а здійснення переказу коштів відповідачу підтверджує дійсність намірів позивача і відповідача. Тому суд вважає доведеним факт виникнення між сторонами договірних правовідносин, погодження усіх істотних умов, що обумовлено їх спільною домовленістю. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість електронних комунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Підтвердження інформації не вимагається, якщо послуга надається засобами дистанційного зв`язку і оплачується через оператора електронних комунікацій. Згідно із ст. 7 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до такої інформації: повне найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця; місцезнаходження юридичної особи або місце реєстрації та місце фактичного проживання фізичної особи - підприємця; адреса електронної пошти та/або адреса інтернет-магазину; ідентифікаційний код для юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків для фізичної особи - підприємця, або серія та номер паспорта для фізичної особи - підприємця, яка через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомила про це відповідний податковий орган і має відмітку в паспорті; відомості про ліцензію (серія, номер, строк дії та дата видачі), якщо господарська діяльність підлягає ліцензуванню; щодо включення податків у розрахунок вартості товару, роботи, послуги та, у разі доставки товару, - інформація про вартість доставки; інші відомості, що відповідно до законодавства підлягають оприлюдненню. Позивач стверджує, що перед укладенням договору їй не було забезпечено доступ до вищезгаданої інформації, проте суд відхиляє дані твердження позивача виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи, повне найменування фізичної особи-підприємця надано на сайті відповідача та повідомлено позивачу в особистому листуванні. Обізнаність позивача із цією інформацією також підтверджується тим, що позивач самостійно її зазначила під час перерахування коштів відповідачу. Також місце реєстрації та місце фактичного проживання, адреса електронної пошти відповідача, мінімальна тривалість наданих послуг, інформація про порядок розірвання договору зазначені на сайті відповідача. Разом з цим, ідентифікаційний код повідомлений позивачу в особистому листуванні. Обізнаність позивача із цією інформацією також підтверджується тим, що позивач самостійно її зазначила під час перерахування коштів відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача у цій частині є недоведеними. У той же час, факт надання послуг відповідачем позивач підтверджувала особисто у електронному листі, що підтверджується протоколом № 2 огляду електронних доказів від 01.08.2024, складеного адвокатом Музиченко Є.В. З даного листа вбачається, що позивач безпосередньо підтвердила, що вона обрала іншого наставника, тобто відмінного від відповідача. Більше того, враховуючи той факт, що оплата позивачем була здійснена ще в грудні 2023 року, а надання послуг мало відбутися у січні 2024 року, свідчить про те, що є нелогічними дії позивача щодо того, що у ситуації не виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач не вчиняла будь-яких дій щодо спонукання їх до виконання з боку відповідача (надсилання листів, претензій, особисто спілкування), а лише у липні 2024 року написала повідомлення про повернення сплачених коштів. Суд також враховує увагу на той факт, що позивач неодноразово звертався за послугами до відповідача та приймала участь у інших проектах (курсах), які реалізовувалися виконавцем у 2023 році, що підтверджується доданими до відзиву фотозображеннями та листуванням, що свідчить про обізнаність позивача з послугами та умовами роботи відповідача, надання останньою обумовлених послуг та їх виконання. На спростування цих обставин позивач будь-яких доказів не надає. З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи, суд вважає доведеним факт надання позивачу повної інформації щодо наданих відповідачем послуг та виконання взятих зобов`язань відповідачем, які були узгоджені між сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Разом з тим, оскільки судом установлено факт надання позивачу послуг відповідачем та виконання взятих на себе зобов`язань, суд вважає, що доводи позивача в обґрунтування позову та наявність її порушених прав як споживача, є недоведеними, а тому не вбачає правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача сплачених коштів у розмірі 17340,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданого позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed