Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даною заявою та просить постановити рішення, яким визнати за ними право власності: -на 1/6 частку земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 на території Залізничненської сільської ради Болградського району, за позивачем [PERSON] , як за сином і спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . -на 1/6 частку земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 на території Залізничненської сільської ради Болградського району, за позивачем [PERSON] , як за сином і спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . -на 1/6 частку земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 на території Залізничненської сільської ради Болградського району, за позивачем [PERSON] як за матір`ю і спадкоємцем за законом [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову, позивач [PERSON] , стверджує, що є матір`ю і спадкоємцем за законом першої черги після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачі [PERSON] , та [PERSON] є дітьми покійного [PERSON] та відповідно спадкоємцями за законом першої черги. Після смерті сина (батька) позивачі прийняли спадщину шляхом сумісного проживання і реєстрації зі спадкодавцем на день його смерті в одному домоволодінні та шляхом подання заяви приватному нотаріусу про прийняття спадщини. Отже, після смерті сина (батька) [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку у розмірі 1/2 частки від земельної ділянки 2.741 га (кадастровий номер 5121483800:01:002:0693), на території Залізничненської сільської ради, яка належала померлому і була виділені на підставі розпорядження Болградської райдержадміністрації №358/А-2018 від 9 жовтня 2018 року. Але право власності на вказану 1/2 частку земельної ділянки за померлим не було внесено до Державного реєстру речових прав, тобто право власності не було зареєстроване. Позивачі звернулись до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частку земельної ділянки кадастровий номер №5121483800:01:002:0693 ділянку. Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на дану 1/2 частку земельної ділянки, не внесено до Державного реєстру речових прав, тобто право власності не зареєстроване. Зазначене стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 06.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 17.11.2025 року о 10:00 годині про що були повідомлені сторони. Цією ж ухвалою було витребувано -у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] ; - з відділу ДРАЦС копії актових записів про реєстрацію актів цивільного стану, що стосуються позивачів та померлої особи. В судовому засіданні 17.11.2025 року - позивачі не прибули, кожен окремо надіслали до суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Наполягали на задоволенні позовних вимог (а.с.80-91, 93-94, 95-102); -представник позивача [PERSON] - адвокат Цоєва В.В. не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с.92); - представник відповідача Болградської міської ради Одеської області - не прибув, за підписом міського голови подано заяву про розгляд справи у відсутність представника. Згідно відзиву, позовні вимоги відповідач визнав цілком і беззаперечно (а.с.103). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть № 24 від 18 липня 2013 року, складеним Виконавчим комітетом Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.11 зворотна сторона). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входить частина земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 на території Залізничненської сільської ради Болградського району Болградського району Одеської області, яка належала померлому і була виділені на підставі розпорядження Болградської райдержадміністрації №358/А-2018 від 9 жовтня 2018 року (а.с.10 зворотна сторінка). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу [PERSON] належить інша частина земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 на території Залізничненської сільської ради Болградського району Болградського району Одеської області (а.с.12). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: мати - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження її померлого сина [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 20.02.1976 року Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису №26 (а.с.11); син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 23.03.2010 року Залізничненською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису 31 (а.с.10); син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 26.02.2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису 17 (а.с.10 зворотна сторона). Як вбачається з копії спадкової справи №68/2025, заведеної 03.03.2025 року щодо майна померлого [PERSON] , 16 липня 2013 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась [PERSON] (а.с.60). 10.09.2025 з заявою про прийняття спадщини звернулись через свого довірителя сини померлого [PERSON] , [PERSON] (а.с.27-73). Однак, як зазначалось раніше приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, оскільки померлий за життя набув право на 1/2 частина земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 на території Залізничненської сільської ради Болградського району Болградського району Одеської області, яка належала померлому і була виділені на підставі розпорядження Болградської райдержадміністрації №358/А-2018 від 9 жовтня 2018 року (а.с.10 зворотна сторінка), однак за життя не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на зазначену частину земельної ділянки (а.с.19). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, як за заповітом так і за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Статтею 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Приписами ст. 1225 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Таким чином, позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті сина (батька) [PERSON] . На підставі, що передбачена законом у порядку спадкування позивачі набула право на частину земельної ділянки, що розташована на території Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області. А відтак, кожен з позивачів набув право на 1/6 частку земельної ділянки розміром 2.741 га, кадастровий номер 5121483800:01:002:0693 розташованої на території Залізничненської сільської ради Болградського району Болградського району Одеської області, належну спадкодавцю [PERSON] , яку той не оформив належним чином за життя. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 328, 373, 1216-1218, 1223, 1258, 1265, 1268, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved