Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

І. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У липні 2025 року позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на ступні обставини. 21 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит № 73167239, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень, строком на 30 днів ( з 21 лютого 2025 по 22 березня 2025 року), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,750%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 3000,00 гривень. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується 4,00% за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 71128, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець ідентифікував відповідача за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від "monobank" за згодою [PERSON] . персональні дані останнього в тому числі електронну адресу, на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме підпис 71128 - 21.02.2025 19:50:45, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Таким чином, підписанням договору кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №73167239 від 21 лютого 2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень за посередництвом АТ «ТАСКОМБАНКОМ» (ЄДРПОУ - 39861924) в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №74 від 03 серпня 2020 року, так як переказ коштів з банківського рахунку кредитодавця на картковий рахунок/електронний платіжний засіб фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується Довідкою АТ «ТАСКОМБАНКОМ» №27470/47.1. від 11 липня 2025 року підтверджено успішне проведення платіжної операції №5C4EC334-7DB4-43C5-BF4E-D1C05CACD9B6 про переказ коштів в розмірі 20000,00 гривень на картковий рахунок № [NUMBER] . Враховуючи викладені вище умови Договору кредиту №73167239 від 21 лютого 2025 року та додаткової угоди, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, які складають - 0,00 гривень, заборгованість останнього за договором кредиту складає 34100,00 гривень, зокрема: - 20000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1500,00 гривень - сума заборгованості за процентами; - 3000,00 гривень - сума заборгованості за комісією; - 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 9600,00 гривень - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове ко-ристування. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 26/06/25 від 26 червня 2025 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №73167239 від 21 лютого 2025 року. Так, згідно п.2.1.3. перехід від Клієнта до Фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Підписаний сторонами реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді - є невідємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора вимоги. Відповідно до реєстру прав вимог №26/06/25-02 від 26 червня 2025 року - клієнт відступив фактору право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором факторингу №26/06/25 від 26 червня 2025 року в тому числі до відповідача в сумі 34100,00 гривень з яких: - 20000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1500,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; - 3000,00 гривень - сума заборгованості за комісією; - 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 9600,00 гривень - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове ко-ристування. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед позикодавцем, ані перед позивачем - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором кредиту №73167239 на підставі договору факторингу. Таким чином, відповідач добровільно умови кредитного договору не виконав, заборгованість не сплатив, тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №73167239 від 21 лютого 2021 року в розмірі 34100,00 гривень, сплачений судовий збір в сумі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу 3500,00 гривень. 05 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано в у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Універсал Банк», [PERSON] , за період з 21 лютого 2025 року по 24 лютого 2025 року. (а.с. 95-96). У судове засідання представник позивача, в особі директора ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Ґедзь Ольга Віталіївна, не з`явилася, 15 вересня 2025 року, 24 вересня 2025 року, 08 жовтня 2025 року подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 105, 108, 115). У судове засідання відповідач повторно не з`явився про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки не повідомив, відзиву або будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с. 119-120). Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ІІ. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 21 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит № 73167239, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень, строком на 30 днів ( з 21 лютого 2025 по 22 березня 2025 року), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,750%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 3000,00 гривень. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується 4,00% за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 71128, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець ідентифікував відповідача за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від "monobank" за згодою [PERSON] . персональні дані останнього в тому числі електронну адресу, на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме підпис 71128 - 21.02.2025 19:50:45, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Таким чином, підписанням договору кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №73167239 від 21 лютого 2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень за посередництвом АТ «ТАСКОМБАНКОМ» (ЄДРПОУ - 39861924) в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №74 від 03 серпня 2020 року, так як переказ коштів з банківського рахунку кредитодавця на картковий рахунок/електронний платіжний засіб фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується Довідкою АТ «ТАСКОМБАНКОМ» №27470/47.1. від 11 липня 2025 року підтверджено успішне проведення платіжної операції №5C4EC334-7DB4-43C5-BF4E-D1C05CACD9B6 про переказ коштів в розмірі 20000,00 гривень на картковий рахунок № [NUMBER] . Враховуючи викладені вище умови Договору кредиту №73167239 від 21 лютого 2025 року та додаткової угоди, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, які складають - 0,00 гривень, заборгованість останнього за договором кредиту складає 34100,00 гривень, зокрема: - 20000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1500,00 гривень - сума заборгованості за процентами; - 3000,00 гривень - сума заборгованості за комісією; - 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 9600,00 гривень - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове ко-ристування. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 26/06/25 від 26 червня 2025 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №73167239 від 21 лютого 2025 року. Так, згідно п.2.1.3. перехід від Клієнта до Фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Підписаний сторонами реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді - є невідємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора вимоги. Відповідно до реєстру прав вимог №26/06/25-02 від 26 червня 2025 року - клієнт відступив фактору право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором факторингу №26/06/25 від 26 червня 2025 року в тому числі до відповідача в сумі 34100,00 гривень з яких: - 20000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1500,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; - 3000,00 гривень - сума заборгованості за комісією; - 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 9600,00 гривень - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове ко-ристування. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед позикодавцем, ані перед позивачем - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором кредиту №73167239 на підставі договору факторингу. Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Висновки суду. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 гривень. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: копія Договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, копія Витягу з Акту №16-П від 11 липня 2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, копія Витягу з Акту приймання передачі справ на надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, копія платіжної інструкції на підтвердження оплати наданої правничої допомоги (а.с. 61-73). Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки, витрати понесені на професійну правничу допомогу з боку позивача підтверджені, при цьому, з боку відповідача жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило, а зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, з урахуванням позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача з урахуванням вищенаведеного, підлягає стягненню понесення витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 гривень. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с. 8). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2422,40 гривень. ІІІ. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved