Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Холодногірського районного\~суду м.\~Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 03 червня 2003 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №155. Позовну заяву мотивує тим, що 03.06.2003 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №155. Від шлюбу у подружжя є спільні діти: повнолітня [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] [INFO] . На теперішній час, шлюб сторін існує формально. Будь - яких ознак примирення та покрашення стосунків між ними не вбачається. Протягом останнього року позивач та відповідач практично не підтримують спілкування та проживають окремо. Після фактичного розриву сімейних стосунків, спільна дитина залишається проживати разом з Позивачем - матір`ю. Відповідачу, як батькові, не чиниться перешкод у спілкуванні та підтриманні відносин з дитиною. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки між ними повністю втрачено почуття любові та поваги, втрачені усі фізичні та духовні зв`язки, подальше існування формального шлюбу є недоцільним та буде суперечити як її інтересам так і відповідача, що має істотне значення для планування та побудови подальшого життя. Спір про поділ сумісно нажитого майна на даний час відсутній. Ухвалою Холодногірського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~19 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного\~позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, вважає збереження шлюбу недоцільним. Суд розглянув справу за відсутністю сторін, повідомлених про розгляд справи належним чином, за наявними у суду матеріалами. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03 червня 2003 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №155, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.12.2014 року. Від шлюбу\~сторони мають\~спільних дітей: повнолітню\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~від 15.10.2003\~та неповнолітнього\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] від 07.07.2010 року. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до частини 3\~статті 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Суд зазначає, відповідач не має наміру зберегти родину, вважає примирення з позивачем неможливим, проти розірвання шлюбу не заперечує. Право звернення з позовом про розірвання шлюбу є беззаперечним (ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України), а примушування до збереження шлюбу є неприпустимим (ст. 51 Конституції України). За таких обставин, предметом доказування у справах про розірвання шлюбу (за умови, що один із подружжя заперечує проти позову) є виключно: 1) факт укладення шлюбу, 2) факт відсутності згоди на розлучення; 3) неможливість подальшого спільного життя і 4) неможливість збереження шлюбу без одночасного порушення інтересів одного з подружжя чи дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки (абсолютна імперативна норма). У разі відсутності вільної згоди на продовження шлюбу настають наслідки у вигляді реалізації права на його розірвання у порядку, встановленому законом (ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України), тобто кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини життя подружжя, які свідчать про те, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинилися і перебування їх у шлюбі носить формальний характер. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, примирення між подружжям, за таких обставин, неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~Як було встановлено під час розгляду справи, позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. Питання розподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач не просив стягувати судові витрати з відповідача у разі задоволення позову, враховуючи принцип диспозитивності, встановлений\~статтею 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved