Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що [INFO] він народився у м.\~Запоріжжі, Україна. Проживав разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . Школу закінчив у м. Запоріжжі. Після досягнення 16-річного віку він отримав свій перший паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. 11.11.1986 влаштувався на роботу до Запорізького суднобудівного-судноремонтного заводу (нині АСК «Укррічфлот»), де безперервно працював по 13.05.1992, в цей час він проживав у м. Запоріжжі. Станом на 24.08.1991 він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак документи на підтвердження даного факту не збереглись. Станом на сьогоднішній день [PERSON] втратив всі документи, в тому числі й паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Паспортом громадянина України ніколи не документувався, за територію України ніколи не виїжджав. Трудова книжка також втрачена. У зв`язку з виниклими обставинами заявник звернувся до Заводського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, на що ним була отримана відповідь № 2311-448/2311.1-24 від 08.06.2024, в якій зазначено про підтвердження факту отримання ним паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та про те, що його особу встановлено. Рішення суду необхідне заявникові для отримання паспорту громадянина України задля подальшої реалізації своїх прав як громадянина України. Від Заводського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області надійшли письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи не заперечує щодо задоволення заяви. Від представника [PERSON] адвоката Василенко Л.О., надійшла заява про розгляд справи без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами, вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника заінтересованої особи Бордюг О.О., надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] , підтримує раніше подані пояснення. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші, ніж ті, що визначені ч. 1 цієї статті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України. Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] в м. Запоріжжі, Україна, що підтверджується копією Форми Ф1 (а.с. 6). Згідно відповіді № 1-1-23/164 від 30.05.2024, наданої АСК «Укррічфлот» на запит УДМС, встановлено, що заявник [PERSON] дійсно, в період з 11.11.1986 по 13.05.1992, працював у Запорізькому суднобудівному-судноремонтному заводу (нині АСК «Укррічфлот»). До цієї відповіді також долучені копії відповідних наказів та особової картки № 2209 (а.с. 9-13). Згідно відповіді Заводського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 2311-448/2311.1-24 від 08.06.2024, заявник [PERSON] дійсно документувався паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року Серії [NUMBER] , виданим 06.09.1986 Комунарським РВВС м.\~Запоріжжя (а.с. 7-8). Порядок встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, виходу з громадянства України передбачений «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України № 215/2001 від 27.03.2001. Згідно п. 7 розділу ІІ даного Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991. Пунктом 8 розділу ІІ даного Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991. Приписами п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що судам необхідно звернути увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд робить висновок про те, що всі представлені докази свідчать про постійне проживання заявника на території України станом на 24.08.1991, у зв`язку з чим заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved