Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт капітал») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики за №R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року в розмірі 45825,02 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 12 лютого 2020 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за №R01.00211.006357239. Згідно умов договору, банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 083,42 грн на побутові потреби, строком до 12 лютого 2023 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого, виникла заборгованість станом на 19 грудня 2023 року в розмірі 45 825,02 грн 19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало за плату, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги до [PERSON] за кредитом №R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року. 22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за кредитом №R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Профіт капітал», ні на рахунки попередніх кредиторів. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість, яку позивач просить стягнути. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечив проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Судова влада України. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавала. Судом встановлено, що 12 лютого 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір за №R01.00211.006357239 (далі - Договір). Вказаний кредитний договір підписаний власноручним підписом позичальника. Згідно умов п.1.1. кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 21083,42 грн, а Позичальник зобов?язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами Договору. Позичальник укладенням цього Договору дає доручення Банку, а Банк, за дорученням Позичальника, надає кредит у день підписання даного Договору шляхом переказу коштів в сумі 21083,42 грн з позичкового рахунку Позичальника на рахунок № [NUMBER] в АТ "Ідея Банк", МФО 336310. Призначення платежу: "Погашення кредитної заборгованості договір № P29.13066.005044883 від 19 березня 2019 pоку". Банк надає кредит строком на 36 місяці. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку Позичальника для зарахування за призначенням (п.1.2.). За користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 35.02 % річних від залишкової суми кредиту (п.1.3.). Крім того, 12 лютого 2020 року відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту та заява № R01.00211.006357239 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку. З виписки по рахунку від 19 грудня 2023 року встановлено, що [PERSON] видано кредит у розмірі 21 083,42 грн згідно кредитного договору №R01.00211.006357239. Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором за № R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року, станом на 19 грудня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 45825,02 грн, з яких: 21 083,42 грн сума заборгованості за основним боргом та 24741,60 грн сума заборгованості за відсотками. 19 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма факторинг» (Фактор) та АТ «Ідея Банк» (Клієнт) укладено договір факторингу за №19/12-2023. Відповідно до положень п. 2.1. договору факторингу, за цим договором Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з положеннями п. 2.2. вказаного договору, права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв?язку вдень укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід?ємною частиною цього Договору. Відповідно до умов п. 5.1. вказаного договору, права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора саме в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов?язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Згідно друкованого реєстру боржників №3 за договором факторингу №19/12-2023 від 14 червня 2021 року, від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Оптіма факторинг» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором R01.00211.006357239 в сумі 45825,02 грн. Вказаний реєстр підписано сторонами. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Профіт капітал» (Фактор) та ТОВ «Оптіма факторинг» (Клієнт) укладено договір факторингу за №22/12-2023. Відповідно до положень п. 2.1. договору факторингу, за цим договором Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з положеннями п. 2.2. вказаного договору, права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв?язку вдень укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід?ємною частиною цього Договору. Відповідно до умов п. 5.1. вказаного договору, права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора саме в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов?язань передбачених п.4.1. цього Договору. Згідно друкованого реєстру боржників №3 за договором факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року, від ТОВ «Оптіма факторинг» до ТОВ «ФК «Профіт капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором R01.00211.006357239 в сумі 45825,02 грн, з яких: 21 083,42 грн сума заборгованості за основним боргом та 24741,60 грн сума заборгованості за відсотками. Вказаний реєстр сторони підписали 22 грудня 2023 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи встановлено, що 12 лютого 2020 року між сторонами укладено кредитний договір №R01.00211.006357239, за умовами якого АТ «Ідея Банк» надав відповідачу кредит у розмірі 21 083,42 грн для погашення заборгованості за іншим кредитним договором. Факт отримання кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку відповідача. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом від 19 грудня 2023 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 45 825,02 грн, з яких: 21083,42 грн заборгованість за тілом кредиту та 24 741,60 грн заборгованість за відсотками. Відповідач в судове засідання не з`явилася та не надала суду будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження іншої суми заборгованості або ж її відсутності. Від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Оптіма факторинг» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за № R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року, на підставі договору факторингу за №19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, друкованого реєстру боржників №3 від 19 грудня 2023 до вказаного договору. Докази про те, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оспорюється в судовому провадженні, суду не надані. Від ТОВ «Оптіма факторинг» до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за № R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року, на підставі договору факторингу за №19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, друкованого реєстру боржників №3 від 19 грудня 2023 до вказаного договору. Таким чином, позивач, як новий кредитор, вправі вимагати повернення відповідачем заборгованості за кредитним договором № R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року, зокрема шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 45 825,02 грн, з яких: 21083,42 грн заборгованість за тілом кредиту та 24 741,60 грн заборгованість за відсотками. Оскільки доказів належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останньої підтверджується довідкою - розрахунком, яка надана суду та відповідачем не спростована, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Більше того, відповідачем не надано суду будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження іншої суми заборгованості або ж її відсутності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що позивач на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги (факторингу), набув права нового кредитора до відповідача, ту обставину, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором за R01.00211.006357239 від 12 лютого 2020 року у розмірі 45 825,02 грн, з яких: 21083,42 грн заборгованість за тілом кредиту та 24 741,60 грн заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які очікує понести у даній справі становить 7000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання правничої допомоги за №02-24 від 01 липня 2024 року, укладений між адвокатським бюро «Правовий курс» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал»; - довіреність на адвоката Ушакевич М.П. від 02 січня 2025 року; - додаткову угоду №11 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року; - акт №1 прийому передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року. Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатським бюро «Правовий курс» та позивачем підтверджується договором про надання правової договір за №02-24 від 01 липня 2024 року; довіреністю на адвоката Ушакевич М.П. від 02 січня 2025 року; додатковою угоду №11 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року; актом №1 прийому передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved