Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

20 червня 2025 року позивач через свого представника звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував таким. [INFO] в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким позивачу та його сестрі (відповідачці у справі) заповіла по 1/2 частці вказаного житлового будинку. Після смерті матері сторони звернулися до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. Позивач подав заяву про прийняття спадщини, сестра про відмову від спадщини. Однак, нотаріусом позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок та відповідної реєстрації права власності. Факт належності житлового будинку спадкодавиці підтверджується Випискою з облікової карти об`єкта погосподарського обліку. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2025 року справу передано у провадження судді Татарбунарського районного суду Одеської області Луцюка В.О. Згідно з ухвалою судді від 24 червня 2025 року справу прийнято до свого провадження та розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання; витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] 21 серпня 2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла копія спадкової справи № 216/2015 до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з ухвалою суду від 21 серпня 2025 року за клопотанням представника позивача витребувано у Дмитрівському старостинському окрузі Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області копії (витяги) з погосподарських книг щодо обліку домогосподарства за адресою: [ADDRESS] з дня постановлення будинку на облік та до 12 квітня 2015 року, із зазначенням голови домогосподарства та членів його сім`ї. 16 вересня 2025 року на виконання вказаної ухвали суду надійшли витребувані докази (вх. № 4756/25-Вх 16.09.2025). В підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (вх. № 6211/25-Вх 19.11.2025). Представник відповідача Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надав суду заяву, у якій просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю (вх. № 4137/25-Вх 20.08.2025). Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. [INFO] в с. Дмитрівка Білгород-Дністровського району Одеської області померла [PERSON] , про що 14 квітня 2015 року в Книзі реєстрації смертей Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області вчинено актовий запис № 200 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] 26 березня 2014 року склала заповіт, яким позивачу та його сестрі [PERSON] (відповідачці у справі) заповіла по 1/2 частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; заповіт посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Євчевою В.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 38 (а.с. 8). Позивач є сином спадкодавиці та спадкоємцем першої черги. На підтвердження родинних відносин, як між сином та батьком, надано копію свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 77 від 04 жовтня 1968 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського рай бюро ЗАГСу Одеської області; відомості про батьків: [PERSON] , [PERSON] (мовою оригіналу документа - а.с. 6. Згідно з копією спадкової справи № 216/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини за заповітом після її смерті [INFO] звернувся її син [PERSON] (позивач у справі). Інший спадкоємець за заповітом - донька померлої (відповідач у справі) - [PERSON] відмовилася від належної їм частини спадкового майна за заповітом; зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] мала місце за укладення шлюбу з гр. [PERSON] 23 жовтня 2014 року, актовий запис № 1805, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 30-44). Чоловік спадкодавці та батько позивача [PERSON] помер [INFO] , на підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 69. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. По положенню ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 07 травня 2025 року постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 15). За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. За даними технічного паспорту, виготовленого 04 червня 2025 року, будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] складається з: житлової будівлі - А, загальною площею 81,2 кв.м, житловою площею 68,3 кв.м, допоміжною площею 12,9 кв.м, площею основи забудови 114,3 кв.м; навісу - а, площею основи забудови 24,1 кв.м; літньої кухні - Б, площею основи забудови 19,6 кв.м; тамбуру - б, площею основи забудови 1,9 кв.м; погрібу - б1, площею основи забудови 23,7 кв.м; гаражу - Г, площею основи забудови 53,5 кв.м; навісу - г, площею основи забудови 5,1 кв.м; сараю - Д, площею основи забудови 35,6 кв.м; сараю - Е, площею основи забудови 26,9 кв.м; вбиральні - Ж, площею основи забудови 1,6 кв.м; воріт - 1, площею основи забудови 7,4 кв.м; огорожі - 2, площею основи забудови 9,1 кв.м; басейну - 3; воріт - 4, площею основи забудови 8,0 кв.м; рік будівництва 1983-1989 роки (а.с.9-13). Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15. Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (втратила чинність 07 липня 1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно з Витягами з погосподарських книг Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області: за період 1983-1985 роки у будинку проживала [PERSON] , 1945 року народження (голова домогосподарства), члени сім`ї відсутні, дані по господарської книги №2, номер об`єкта по господарського обліку 714; за період 1986-1990 року головою домогосподарства є [PERSON] , члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1943 року народження; син [PERSON] , 1968 року народження; донька [PERSON] , 1982 року народження; дані по господарської книги № 2, номер об`єкта по господарського обліку 737; за період 1991-1995 року головою домогосподарства є [PERSON] , члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1943 року народження; син [PERSON] , 1968 року народження; донька [PERSON] , 1982 року народження; невістка [PERSON] , 1969 року народження; онук [PERSON] , 1991 року народження, дані по господарської книги № 5, номер об`єкта по господарського обліку 808. Згідно з поданими заявами, [PERSON] та [PERSON] не мають заперечень щодо задоволення позовної заяви, не претендують на частку у праві власності у спірному житловому будинку, у т.ч. на частку з колишнього колгоспного двору (вх. № 5741/25-Вх, № 5742/25-Вх 28.10.2025). за період 1996-2000 року головою домогосподарства є [PERSON] , члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1943 року народження; донька [PERSON] , 1982 року народження, дані по господарської книги № 11, номер об`єкта по господарського обліку 784; за період 2001-2005 року головою домогосподарства є [PERSON] , члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1943 року народження; донька [PERSON] , 1982 року народження, дані по господарської книги № 11, номер об`єкта по господарського обліку 780; за період 2006-2010 року головою домогосподарства є [PERSON] , члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1943 року народження; донька [PERSON] , 1982 року народження, дані по господарської книги № 10, номер об`єкта по господарського обліку 780; за період 2011-2015 року головою домогосподарства є [PERSON] , члени сім`ї відсутні, дані по господарської книги № 10, номер об`єкта по господарського обліку 780 (а.с. 50-56). Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами станом на 20 червня 2025 року становить 64 806,21 грн, що підтверджено довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 17-18). Згідно з довідкою в.о. начальника Відділу з питань управління майном, архітектури та земельних відносин Г. Бєлого від 14 жовтня 2015 року вих. № 251, Татарбунарською міською радою та її виконавчим комітетом рішення про передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,1603 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] не приймалося. Державні акти на право власності на земельні ділянки не видавалися. Земельна ділянка не відноситься до розпайованих земель. Кадастровий номер земельній ділянці не надавався. За інформацією ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вих. №1066, згідно з архівними даними БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с. 16). Отже, позивач довів наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

Outcome: approved