Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

30 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 серпня 2003 року та 09 січня 2019 року їхній шлюб було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Хоча донька на даний час вже стала повнолітньою, вона продовжує навчатися та є студенткою очної форми навчання в ГО «Університет Шкода Авто», що знаходиться в Чеській республіці. Посилаючись на те, що у зв`язку з навчанням донька потребує постійної батьківської уваги і допомоги, перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги, відповідач, маючи постійне місце роботи та постійний дохід та маючи змогу надавати матеріальну допомогу, не допомагає доньці матеріально, ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо її матеріального забезпечення, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, починаючи з дня досягнення донькою повноліття, тобто з 30 липня 2025 року, і до закінчення нею навчання в учбовому закладі. Вимогу про стягнення з відповідача судових з витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги не заявила. 30 липня 2025 року позивачка звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з цією позовною заявою. 04 вересня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справу передано до Татарбунарського районного суду Одеської області за підсудністю. 09 жовтня 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Дем`яновій О.А. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачка та її представник адвокат Янков І.Д. у судове засідання не з`явилися. 16.10.2025 року від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі та участі його довірительки-позивачки по справі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. До заяви представника позивачки долучено заяву самої позивачки про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо винесення заочного рішення. Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання рекомендованими листом направлялася ухвала про відкриття провадження, які повернулися з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи 18 листопада 2025 року повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. На підставі частини 11\~статті 128 ЦПК України\~відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5\~ст. 279 ЦПК України. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст.ст.\~19,\~279 ЦПК України\~вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Положеннями\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням заочного рішення, у відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Із довідки управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.08.2021 року по теперішній час (а.с.4). Адреса реєстрації за вказаною адресою також підтверджується копією Домової книги №6477 для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] (а.с.11-12). Витягом з Реєстру територіальної громади №2024/000423047 від 15.01.2024 року слідує, що позивачка також зареєстрована за вищевказаною адресою (а.с.3). Довідкою про навчання від 19.06.2025 року, виданою ректором ГО «Університет Шкода Авто» (індекс 293 01 Чеська Республіка, м.Млада Болеслав вул.На Кармелі, б. №1457), переклад якої з чеської мови на українську мову додано позивачкою до позовної заяви, вбачається, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , що є студенткою очної форми навчання за освітньою програмою бакалаврату В0413Р050002 Економіка та Менеджмент, зарахована 19.06.2025 року на зимовий семестр 2025/2026 академічного року, тривалістю до 14.02.2026 року (а.с13,14). Із копії рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 січня 2019 року (справа №495/8970/18) слідує, що шлюб між позивачкою та відповідачем по справі розірвано (а.с.8). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2022 року у справі №495/7808/22 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.10.2022 року та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] (а.с.16-17). На підставі вказаного рішення суду державним виконавцем Татарбунарського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження ВП№71168136 (а.с.9). Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із\~ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК). Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1\~ст.182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У\~ст. 200 СК України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. На підставі аналізу наявних у справі доказів належить зробити висновок, що повнолітня донька відповідача, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги і таку в змозі їй надавати відповідач. Відповідно до\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Таким чином, оскільки законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку доньці, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на період її навчання, слід стягнути аліменти у розмірі частки доходу (заробітку), що буде відповідати інтересам сторін та повнолітньої дитини. У відповідності до частини 2\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому суд ураховує, що відповідач є працездатною особою, ним не доведено неможливість сплати аліментів на утримання сина як загалом, так і в заявленому розмірі, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку дитині, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, а також суд приймає до уваги потреби повнолітньої дитини, яка продовжуючи навчання на денній формі, потребує коштів на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання, тощо, є звичними людськими потребами навіть без наявності квитанції на підтвердження цього. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено її позовні вимоги, в той час як доводи сторони відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Виходячи із фактичних обставин справи, суд вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в 1/4 частину від доходів відповідача для забезпечення належного матеріального становища доньки сторін, яка продовжує навчання. Крім того, суд вважає, що такий розмір аліментів не є надмірним фінансовим тягарем для відповідача. Згідно ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 30 липня 2025 року. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України\~суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved