Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

11 червня 2025 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , про стягнення заборгованості за наданні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії в сумі 11 917 грн. 01 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачка є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , абонентський номер споживача № [NUMBER] . Нарахування плати за послуги здійснювалось згідно тарифів. Однак, відповідачка належним чином не виконувала обов`язку щодо оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем за наданні послуги з:постачання теплової енергії за період з 01.07.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 11 196 грн. 34 коп., постачання гарячої води за період з 01.07.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 175 грн. 18 коп., абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 30.04.2025 року в сумі 545 грн. 49 коп., а всього на суму 11 917 грн. 01 коп., яку боржниця відмовляються сплатити в добровільному порядку. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість за наданні послуги та судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представниця позивача МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» Мазур Н. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечила, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяву про розгляд справи без її участі до суду не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Так, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384555892 від 27.06.2024 року. Згідно зі ст.ст. 319, 322, 509, 526, 610, 611 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, відповідно до приписів ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Встановлено, що на час звернення позивача до суду з даним позовом власниця квартири [PERSON] , [INFO] , досягла 15-ти років, тобто є неповнолітньою, а тому в силу наведених вище норм матеріального та процесуального права не може бути стороною по справі та не може бути самосійним відповідачем у справі, оскільки не має повної цивільної процесуальної дієздатності і відповідно не може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обв`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). Частиною 1 ст. 242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. За таких обставин, суд висновує, що позивачем правильно зазначено відповідачем у справі матір неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) як законного представника власниці квартири [ADDRESS] . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] , абонентський номер споживача № [NUMBER] , існує заборгованість за наданні послуги з: постачання теплової енергії за період з 01.07.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 11 196 грн. 34 коп., постачання гарячої води за період з 01.07.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 175 грн. 18 коп., абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 30.04.2025 року в сумі 545 грн. 49 коп., а всього на суму 11 917 грн. 01 коп. Відповідачкою не доведено належними та допустимими доказами, що сформовані платіжні документи за вказаний період не відповідають нормам закону, яким врегульований порядок нарахування плати за спожиті послуги. Крім того, з постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) вбачається, що згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 68 Житлового кодексу України, споживач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія, інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно п.п.1,5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.ч 1,3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов висновку, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані з наданням комунальних послуг та їх належною оплатою. Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання зобов`язання по оплаті спожитих послуг та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за такі послуги з [PERSON] як законного представника неповнолітньої [PERSON] на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами невиконання зобов`язань з оплати спожитих послуг з боку відповідачки, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Відповідачкою суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості по оплаті за наданні послуги, яка підтверджується доказами, доданими до позовної заяви. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за наданні послуги з: постачання теплової енергії за період з 01.07.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 11 196 грн. 34 коп., постачання гарячої води за період з 01.07.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 175 грн. 18 коп., абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 30.04.2025 року в сумі 545 грн. 49 коп., а всього на суму 11 917 грн. 01 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» задоволено повністю, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3 028 грн. 00 коп. судового збору за подання позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved