Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

25.04.2025 року [PERSON] , через свого представника адвоката Продуна Віталія Вікторовича, звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а саме визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , терміном 2 місяці з дати набрання законної сили рішенням суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що 18.10.2008 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] . Позивачка зазначає, що це був другий шлюб для подружжя. Від попереднього шлюбу у позивачки народилася донька [PERSON] та син [PERSON] , син [PERSON] . У [PERSON] було два сини - [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] , а також їхні сини [PERSON] та [PERSON] здійснили приватизацію квартири [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням органу приватизації та свідоцтвом про право власності на житло. [INFO] померла колишня дружина спадкодавця - [PERSON] , а [INFO] помер його син [PERSON] . Після смерті зазначених осіб [PERSON] набув права власності на 1/12 частину квартири (свідоцтво № [NUMBER] від 21,10.2014) та на 1/3 частину (свідоцтво № 354 від 21.10.2014) відповідно. Відносини між спадкодавцем та його сином [PERSON] були напруженими, останній систематично вдавався до насилля над батьком, також виявляв агресію до судів, сторонніх осіб та був неодноразово засудженим. Також позивачка зазначає, що її чоловік упродовж 2018 року і надалі перебував у вкрай тяжкому стані. Протягом зазначеного періоду у нього тричі стався інсульт, а також було встановлено діагноз цукрового діабету, що істотно погіршило загальний стан його здоров`я. З 24 вересня по 13 жовтня 2020 року чоловік проходив курс стаціонарного лікування у неврологічному відділенні госпіталю Державної прикордонної служби України, як ветеран ДПСУ. Загальний стан здоров`я чоловіка на той час був критичним, він не міг самостійно пересуватися та розмовляти. Упродовж останніх двох років життя, спадкодавець перебував у лежачому положенні та потребував постійного догляду, який забезпечувала позивачка. Через наявність паралічу він був позбавлений фізичної можливості особисто висловити свою думку з приводу спадщини на випадок смерті та скласти заповіт на ім`я позивачки. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка Позивачка організувала його поховання. Позивачка [PERSON] зазначає, що зберегла всі оригінали документів щодо смерті та документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Спадщина [PERSON] складається з частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вона мала намір звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не змогла цього зробити вчасно через отримані погрози з боку сина спадкодавця - [PERSON] , який на той момент відбував покарання у виправній установі. [INFO] [PERSON] помер. Вказує, що після смерті [PERSON] та припинення погроз з його боку позивачка 12.04.2025 звернулася до нотаріуса. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. від 12.04.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущений строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України. Отже, фактичні обставини справи та розвиток подій у часі свідчить, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини через погрози насильством з боку іншого спадкоємця, який мав агресивну поведінку та кримінальне минуле. У зв`язку із цим позивачка змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.\~ Витребувано у Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином посвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . В підготовчому засіданні 08.09.2025 року судом протокольною ухвалою було залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] . 22.09.2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вказує, що позов не підлягає задоволенню, позивачкою пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. Так, 18.10.2008 року Ширяївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тому догляд за спадкодавцем був як моральним, так і юридичним обов`язком позивачки, а саме його дружини, яка проживала з ним однією сім`єю та вела спільний побут. Також, у позовній заяві є твердження, що позивачка мала намір звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не змогла цього зробити вчасно через отримані погрози з боку сина спадкодавця - [PERSON] , який на момент смерті свого батька відбував покарання у виправній колонії. Зазначає, що на підтвердження вказаного позивачкою не надано жодного доказу. У своїх поясненнях позивачка зазначає, що після того, як повідомила [PERSON] про смерть батька, він одразу почав начебто погрожувати завданням шкоди нерухомому майну та близьким для Позивачки особам. При цьому, чинним законодавством України за діяння, про які зазначає позивач, передбачена кримінальна відповідальність, проте, докази звернення до правоохоронних органів з метою запобігання правопорушенню та захисту себе та своїх близьких, у матеріалах справи відсутні. Також вказує, що твердження позивачки про те, що вона є єдиною законною спадкоємицею нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не відповідає дійсності. Так, [PERSON] є спадкоємицею третьої черги спадкоємців за законом, що передбачено ст. 1263 ЦПК України. Вказує, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не заявляв про відмову від спадщини після смерті свого батька - [PERSON] . Натомість, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка Ігоря Петровича від 26.06.2025 № 104/02-14, на підставі заяви [PERSON] заведено спадкову справу № 21/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Вищевикладене свідчить, що [PERSON] має право на спадкування після смерті свого племінника - [PERSON] . Так, за заявою [PERSON] 13.06.2025 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівною відкрито спадкову справу № 15/2025 щодо майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 29.09.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В підготовчому засіданні 16.10.2025 року судом протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 17.11.2025 року позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні 17.11.2025 року представник третьої особи [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання 17.11.2025 року представник відповідача Одеської міської ради не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надіслання електронного документу до його електронного кабінету, відповідно до довідки про доставку електронного документу, документ було доставлено 18.10.2025 року, причини неявки не відомі, відзив до суду не подавався. В судовому засіданні 17.11.2025 року за згодою позивача та представника позивача судом протокольно постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 18.10.2008 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] , відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] . У [PERSON] було два сини - [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] , а також їхні сини [PERSON] та [PERSON] здійснили приватизацію квартири [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням органу приватизації №166973 від 10.07.2002 року та свідоцтвом про право власності на житло від 10.07.2002 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] . Також судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті зазначених осіб [PERSON] набув право власності на 1/12 частину квартири (свідоцтво № 352 від 21.10.2014) та на 1/3 частину (свідоцтво № 354 від 21.10.2014) відповідно. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . Із постанови приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , згідно довідки №П1-79634-ю/л від 04.05.2023 року про реєстрацію місця проживання або місця перебування, виданої Департаментом надання адміністративних послуг ОМР проживав за адресою: [ADDRESS] та станом на 21.01.2023 року в зазначеній квартирі, окрім померлого, зареєстрована одна особа [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. від 18.07.2025 року, встановлено, що нею на підставі заяви [PERSON] №48 від 01.05.2023 року про прийняття спадщини була заведена спадкова справа №21/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] , які звернулися із заявою про прийняття спадщини станом на 23.06.2025 року є за законом, його син [PERSON] . Інших заяв до спадкової справи про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] не надходило. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , [INFO] вчасно прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . Судовим розглядом встановлено, що за заявою [PERSON] 13.06.2025 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівною відкрито спадкову справу № 15/2025 щодо майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . І нею прийнято спадщину, як спадкоємицею третьої черги спадкоємців за законом, що передбачено ст.1263 ЦК України. Родинні стосунки [PERSON] з [PERSON] підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] ; довідкою про шлюб [PERSON] та [PERSON] ; довідкою про народження [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. від 12.04.2025 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущений строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України. Позивачка зазначає, що нею був пропущений строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України, через погрози насильством з боку іншого спадкоємця [PERSON] , який мав агресивну поведінку та кримінальне минуле. Відповідно до ст.ст.1218,1220,1221,1223,1258\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, відповідно до вимог\~ст. 1261 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] та є спадкоємцем після його смерті. Позивачу було відмовлено у видані свідоцтва про прийняття спадщини, у зв`язку із пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК. Правила ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Норми ст.\~1272\~ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК. Відповідно до ст. 1272 ЦКУкраїни\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст.\~1272\~ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, суд не визнає як поважну причину пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , обставини наявності погроз з боку [PERSON] , оскільки такі обставини не підтверджені жодними доказами. Крім того, суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Як встановлено судом, зазначений [PERSON] у позовній заяві відповідач Одеська міська рада не може виступати належним відповідачем у даному спорі. Суд вважає, що належним відповідачем у даній справі є [PERSON] , яка своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який в свою чергу також своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . При цьому, задоволення позовних вимог у цій справі призведе до зменшення частки [PERSON] у спадщині, яка відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно. Саме тому, суд вважає, що належним відповідачем у справі є [PERSON] , а не Одеська міська рада, оскільки фактично спір виник між позивачкою та [PERSON] . Крім того, з пояснень позивачки слідує, що вона хоча і була зареєстрована за іншою адресою, однак постійно проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] та доглядала його до смерті, в тому числі й на момент відкриття спадщини, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину, в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, однак відповідні позовні вимоги [PERSON] не були заявлені та встановлення фактичного місця проживання позивачки виходить за межі предмету доказування по справі. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed