Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Представник ТОВ "СВЕА ФІНАНС" звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований\~тим,\~що 23.07.2024\~року між\~ТОВ «СЕЛФІ\~КРЕДИТ» та\~ [PERSON] \~було укладено\~Договір №1647880\~про надання\~споживчого кредиту\~шляхом обміну\~електронними повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному статтею\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~Відповідно до\~умов якого\~позичальнику надано\~кредит строком\~на 350\~днів,\~зі сплатою\~процентів у\~розмірі 1,5\~%\~річних. Згодом,\~позичальник звернувся\~до ТОВ\~«СЕЛФІ КРЕДИТ»\~шляхом вчинення\~дій в\~відповідному розділі\~ІТС Товариства\~і ініціював\~внесення змін\~до Договору\~в частині\~збільшення суми\~кредиту. Товариство задовольнило\~даний запит\~і направило\~ [PERSON] ,\~пропозицію (оферту)\~укласти Додаткову\~угоду до\~Договору у\~вигляді розміщення\~в особистому\~кабінеті Позичальника\~на сайті\~повного тексту\~даної додаткової\~угоди,\~яку Позичальник\~також акцептував\~у той\~самий спосіб,\~що і\~основний договір\~(шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями у\~порядку,\~визначеному статтею\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~ідентифікатор B332\~направлено 24.07.2024\~17:29:42\~і введено\~позичальником у\~відповідний розділ\~ІТС). ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Додатковою угодою до Договору також виконало, та надало позичальнику додаткові грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Таким чином позичальником було отримано кредит в загальній сумі 7200,00 грн. 20.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 01.02-01/25. Відповідно до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за кредитним договором №1647880. Відповідач порушила умови кредитного договору та не повернула кредит, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.09.2025 відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 09.10.2025 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача в позовній заяві просить розгляну справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, відповідач про розгляд справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України». Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 18.11.2025 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №1647880. За умовами якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5300 грн, строком на 350 днів, зі сплатою відсотків 1,5 в день. 24.07.2024 додатковим договором за запитом позичальника збільшено кредитний ліміт до 7200 грн. На підтвердження факту погодження кредитних умов договору, позивачем надано паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На виконання вимог договору, на картковий рахунок клієнта ТОВ «Селфі кредит» перераховано кошти в сумі 5300 грн та 1900 грн на номер картки [NUMBER] , що підтверджується листами ТОВ «ПЕЙТЕК». Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1647880 від 23.07.2024 заборгованість відповідача склала 39809,40 грн з яких заборгованість за тілом кредиту - 7200 грн, заборгованість за відсотками 19\~491 грн, пеня 13118,40 грн. 20.01.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-01/25, відповідно реєстру боржників та додатку 1 до договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025, ТОВ «Свеа фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1647880 на загальну суму 39809,40 грн. Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за договором про надання кредитних коштів, перейшло до ТОВ «СвеаФінанс» на підставі договору факторингу. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення тіла кредиту та заборгованості за відсотками підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення неустойки, суд виходить із наступного. Загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 року і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX. Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. Відповідно до обставин спірних правовідносин судом встановлено, що прострочення відповідачем виконання кредитних зобов`язань мало місце в період строку дії кредитного договору після введення режиму воєнного стану на території України. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати кредитору (позивачу) штрафних санкцій у вигляді пені, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1623 грн 97 коп (26691 х 100 : 39809,40 = 67,04%, 2422,40 х 67,04 % = 1623 грн 97 коп). На підставі викладеного,

Outcome: partial