Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

1. 02 жовтня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява за змістом якої 27 жовтня 2022 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір (індивідуальна частина) №4895950175 й позичальнику надано кредит на наступних умовах: сума кредиту - 35910,00 грн., строк користування - 60 місяців, річні проценти - 10,99% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 3,50% від суми кредиту. Однак, умови вказаного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Станом на 01 травня 2025 року у [PERSON] існує перед АТ «Таскомбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 43847,57 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі, прострочена) - 25473,53 грн., заборгованість по річним процентам (в тому числі, прострочена) - 1879,94 грн., заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі, прострочена) - 16494,10 грн. У зв`язку із цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість і судові витрати. 2. 06 жовтня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 3. У позовній заяві представник позивача просить розгляд справи проводити у їх відсутність. 4. 18 листопада 2025 року відповідач [PERSON] подала заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги АТ «Таскомбанк» визнає повністю і не заперечує проти стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №4895950175 від 27 жовтня 2022 року в загальній сумі 43847,57 грн., кредитні кошти буде намагатись повернути банку в найкоротший строк. 5. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 6. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. 7. Так, із заяви відповідача [PERSON] випливає, що вона визнає обставини, вказані у позовній заяві і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання відповідачем, адже у матеріалах справи наявні надані позивачем докази, якими підтверджується укладення кредитного договору №4895950175 від 27 жовтня 2022 року між позивачем та відповідачем, виписка по особовим рахункам та розрахунок заборгованості. 8. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 9. У зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнала повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог. 10. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У даній цивільній справі відповідач позовні вимоги визнала повністю, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню інші 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved