Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

в позові вказано: «…Я перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] , в нас народилися дочки [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , який було розірвано. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.03.2024 року по справі № 344/809/24 суд вирішив стягувати аліменти на утримання дітей, які продовжують навчання на [PERSON] , та [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на кожну дитину на період навчання у комунальному закладі фахової передвищої освіти «Івано-Франківський медичний фаховий коледж» до липня 2025 року, за умови, що вони будуть продовжувати навчання. [PERSON] навчається в Карпатському національному університеті імені Василя Стефаника за спеціальністю с4 «Психологія», денна форма навчання, що підтверджується договором № 2039/06 від 13.08.2025р Розділом ІІІ договору про надання платної освітньої послуги Прикарпатським університетом, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 123 900 грн. ( ступінь вищої освіти бакалавр). В розрахунку 2025-2026 навчальний рік 41 300 грн, 2026-2027 навчальний рік 41 300 грн, 2027\- 2028 навчальний рік 41 300 гривень. Дитина постійно навчається і працювати не має можливості, тому повинна утримуватися батьками. З копії чеків Приватбанку видно, що за навчання оплачує позивачка. Відповідач в добровільному порядку кошти на навчання, одяг підручники інші потреби дітей не дає, хоча має мінливий дохід та пенсію. В консультативному висновку спеціаліста від 18.09.25 зазначено що [PERSON] хворіє з встановленим діагнозом генералізований тривожний розлад з інсомнією та панічними атаками. Рекомендовано лікування медичних препаратів спітомін 10 мг та флуоксетин 20 мг на добу, які позивач купляє за власні кошти. [PERSON] згідно довідки № 589 від 29.08.25 року навчається на медичному факультеті Івано-Франківського національного медичного університету денної бюджетної форми навчання. Відповідно до консультативного висновку від 18.09.2025 року [PERSON] має встановлений діагноз змішаний тривожно-депресивний розлад, тривожно депресивний синдром, у висновку також призначено лікування, ліки оплачує позивач. Як вбачається з консультативного висновку 10/10.07.2015 діагноз змішаний асигматизм очей, тому кожного місяця [PERSON] замовляє контактні лінзи вартістю 4280 гривень, на які кошти дає позивачка. Відповідач в добровільному порядку участі у витратах на ліки, діагностику, лінзи не дає, життям дівчат не цікавиться…». Тому позивач просила суд стягувати з [PERSON] , аліменти на утримання повнолітніх [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які продовжують навчатись, у розмірі по 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, до закінчення ними навчання, але не пізніше як досягнення ними 23-х річного віку. В судовому засіданні представник позивача надала перед судом пояснення про те, що у відповідача є пенсія, а тому просила стягувати по 1/3 частці доходу на кожну дитину. В судовому засіданні відповідач заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що не має можливості утримувати дітей, оскільки він є пенсіонером, має інвалідність внаслідок війни, має на утриманні хвору матір пенсіонерку, вже платив аліменти раніше до досягнення повноліття; два розміри аліментів по 1/3 на кожну дитину становить більше половини його пенсії; позивач та відповідач учасники бойових дій, а тому держава передбачає пільги на навчання таких дітей, а позивач обрала платну форму навчання. У відзиві на позов вказано: «…В січні 2018 року, на сході України при захисті Батьківщини, я отримав поранення, внаслідок чого мені було встановлено інвалідність, тому я є пенсіонером Міністерства оборони України (копії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, учасника бойових дій та довідки до акту огляду МСЕК додаю). Внаслідок поранення при захисті Батьківщини, моє здоров`я значно похитнулось. Стан мого здоров`я потребує постійного лікарського нагляду, контролю та медичного втручання, в зв`язку з чим я змушений постійно звертатись за професійною лікарською допомогою, проходити стаціонарне лікування та витрачати кошти на придбання ліків (копії консультативних висновків, виписок з медичної картки хворого та квитанцій про придбання ліків додаю). Крім моєї пенсії по інвалідності, на сьогоднішній день у мене більше не має інших доходів (копії протоколу про розмір пенсії додаю). Я маю на утриманні непрацездатну матір, яка є пенсіонером, потребує постійного стороннього догляду, тому постійно змушений фінансово їй допомагати та здійснювати за нею догляд (копії пенсійного посвідчення матері, висновку ЛКК про потребу в догляді, висновку про наявність когнітивних порушень та акту обстеження умов проживання сім`ї додаю). Усі ці обставини в своїй сукупності є підставами, які позбавляють мене можливості в сплаті аліментів на утримання повнолітніх дітей, що навчаються. Більше того, у разі стягнення аліментів у розмірі по 1/3 частини на кожну дитину з моєї пенсії, як єдиного джерела моїх доходів, у мене практично не залишиться коштів на проживання, лікування та догляду за моєю хворою мамою, що вже є порушенням моїх прав. Таким чином, твердження Позивача про те, що я можу сплачувати аліменти у розмірі по 1/3 частини з моєї пенсії на кожну повнолітню дитину, що навчаються є помилковими, нічим не підтвердженими та такими, що не відповідають дійсності. Більше того, внаслідок погіршення мого здоров`я та потреби в догляді за моєю хворою мамою, мій матеріальний стан перебуває в скрутному становищі та бажає кращого. Усі ці наведені обставини, як кожна окремо, так і в своїй сукупності є підставами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей, що навчаються…». Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами. Сторонами визнано обставини наявності у них двох повнолітніх дітей, які навчаються, наявність у них захворювань та наявність пенсії у відповідача, сплату позивачкою грошових коштів на навчання. Відповідно до посвідчення [NUMBER] відповідач є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни до 31/03/2026. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.03.2024 року по справі № 344/809/24 суд вирішив стягувати аліменти на утримання дітей, які продовжують навчання на [PERSON] , та [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на кожну дитину на період навчання у комунальному закладі фахової передвищої освіти «Івано-Франківський медичний фаховий коледж» до липня 2025 року, за умови, що вони будуть продовжувати навчання. [PERSON] навчається в Карпатському національному університеті імені Василя Стефаника за спеціальністю с4 «Психологія», денна форма навчання, що підтверджується договором № 2039/06 від 13.08.2025р Розділом ІІІ договору про надання платної освітньої послуги Прикарпатським університетом, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 123 900 гривень. В консультативному висновку спеціаліста від 18.09.25 зазначено що [PERSON] хворіє з встановленим діагнозом генералізований тривожний розлад з інсомнією та панічними атаками. Рекомендовано лікування медичних препаратів спітомін 10 мг та флуоксетин 20 мг на добу, які позивач купляє за власні кошти. [PERSON] згідно довідки № 589 від 29.08.25 року навчається на медичному факультеті Івано-Франківського національного медичного університету денної бюджетної форми навчання. Відповідно до консультативного висновку від 18.09.2025 року [PERSON] має встановлений діагноз змішаний тривожно- депресивний розлад, тривожно - депресивний синдром, у висновку також призначено лікування, ліки оплачує позивач. Як вбачається з консультативного висновку 10/10.07.2015 встановлено діагноз, тому кожного місяця Олександра замовляє контактні лінзи вартістю 4280 гривень, на які кошти дає позивачка. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення віку 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже відповідач має постійний дохід у виді пенсії, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу. Непрацездатність відповідача є частковою, тому він може частково працювати. Матір відповідача має власний дохід у виді пенсії. В ч. 2 ст. 200 СК України вказано, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач надав перед судом пояснення про те, що позивачка сплачує грошові кошти на навчання дітей та їх ліки, а тому у вона має можливість надавати матеріальну допомогу. У свою чергу відповідач може частково надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини його пенсії на двох дітей. Таким чином позов підлягає задоволенню в частині можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дітям. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial