Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

позивач ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося у суд з позовом про стягнення безпідставно отриманого страхового відшкодування. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 08.08.2024 року ПрАТ "УПСК" та ТОВ "Юридична консультаційна фірма "Дарина" було укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом АТ/5707662. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2024 року [PERSON] було визнано винуватим у вказаному ДТП, але провадження у справі закрито у зв"язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. 28.12.2025 року між ПрАТ "УПСК" та [PERSON] було підписано Угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, за якою ПрАТ "УПСК" та [PERSON] погодили розмір страхового відшкодування (128 212,17 грн.), строк його виплати (до 10.01.2025 р.) та порядок виплати (безпосередньо на банківський рахунок [PERSON] ). 08.01.2025 року було затверджено страховий акт і цього ж дня страхове відшкодування у розмірі 128 212,17 грн. було сплачене на рахунок [PERSON] . Проте, постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2025 року скасована постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2024 року, провадження у справі щодо [PERSON] закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Таким чином, [PERSON] визнаний невинуватою у ДТП особою. На думку позивача, внаслідок визнання Київським апеляційним судом [PERSON] невинуватою у ДТП особою, [PERSON] вважається особою, яка набула майно (гроші) ПрАТ "УПСК" без достатньої правової підстави, а отже зобов"язана повернути їх у повному обсязі. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] 128 212,17 грн. безпідставно отриманого страхового відшкодування, 4 542,00 грн. судового збору та 8 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року залишена без задоволення заява ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про забезпечення позову в даній цивільній справі. Відповідач [PERSON] надіслала відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена згідно з умовами договору страхування після надання відповідачем всіх передбачених документів. Рішення про виплату було ухвалено самостійно страховою компанією і жодних зауважень на момент виплати не було. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 08.08.2024 року ПрАТ "УПСК" та ТОВ "Юридична консультаційна фірма "Дарина" було укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом АТ/5707662, за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних піставах керуватимуть транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, на строк страхування з 13.08.2024 року до 12.08.2025 року, з лімітом відповідальності 160 000 грн. 28.08.2024 року у м. Києві на вул. Столичне шосе, 101 Д, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN номерний знак [NUMBER] під керуванням водія ТОВ "Юридична консультаційна фірма "Дарина" [PERSON] , автомобіля "AUDI RS E-TRON GT номерний знак [NUMBER] під керуванням власника [PERSON] та автомобіля SUZUKI IGNIS номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. За наслідками зазначеного зіткнення протокол про адмінправопорушення був складений на [PERSON] , тому 29.08.2024 року [PERSON] звернулась до ПрАТ "УПСК", як страховика, у якого була застрахована відповідальність [PERSON] , із повідомленням про настання ДТП та заявою про страхове відшкодування. Відповідно до наданого [PERSON] до ПрАТ "УПСК" звіту №20241004/Ф про оцінку майна - колісного транспортного засобу від 10.10.2024 р., виконаного на замовлення [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SUZUKI IGNIS номерний знак [NUMBER] , склала 173 353,34 грн., включаючи ПДВ та втрату товарної вартості (24 261,74 грн.) За вирахуванням шкоди, пов"язаної з втратою товарної вартості ТЗ та податку на додану вартість, сума страхового відшкодування, яке ПрАТ "УПСК" мала сплатити [PERSON] , склала 128 212,17 грн. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2024 року [PERSON] було визнано винуватим у вказаному ДТП, але провадження у справі закрито у зв"язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. 28.12.2025 року між ПрАТ "УПСК" та [PERSON] було підписано Угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, за якою ПрАТ "УПСК" та [PERSON] погодили розмір страхового відшкодування (128 212,17 грн.), строк його виплати (до 10.01.2025 р.) та порядок виплати (безпосередньо на банківський рахунок [PERSON] ). 08.01.2025 року було затверджено страховий акт і цього ж дня страхове відшкодування у розмірі 128 212,17 грн. було сплачене на рахунок [PERSON] . Відповідно до п. 4.1 Угоди [PERSON] , як потерпіла особа, зобов"язалася на вимогу страховика не пізніше 30 календарних днів з дня отримання такої вимоги повернути страховику отримане страхове відшкодування у повному обсязі, якщо після виплати страхового відшкодування стане відомо, що цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу не настала (визнаний невинуватим у ДТП). Постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2025 року скасована постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2024 року, провадження у справі щодо [PERSON] закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Таким чином, [PERSON] визнаний невинуватою у ДТП особою. 28.05.2025 року ПрАТ "УПСК" направила відповідачу [PERSON] претензію (заяву) про повернення безпідставно виплаченого страхового відшкодування, запропонувавши у добровільному порядку повернути безпідставно отримані 128 212,17 грн. до 30.06.2025 року. Однак, кошти на рахунок ПрАТ "УПСК" не надійшли. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 2 статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Страхове відшкодування позивачем було виплачено відповідачу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідач не був стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, між сторонами не існували договірні відносини, а виплата була здійснена відповідно до договору страхування, який був укладено позивачем та ТОВ "Юриична консуьтаційна фірма "Дарина" на користь третіх осіб. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таким чином, підставою для виплати відповідачу страхового відшкодування стала подія - дорожньо-транспортна пригода, яка згідно постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2024 року сталася у результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2025 року скасована постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2024 року, провадження у справі щодо [PERSON] закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, а відтак і відпала обставина, на підставі якої позивачем було виплачено відповідачу страхове відшкодування, а тому до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Також суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а позивачем суду були надані докази, які підтверджують, що підстава виплати відповідачу страхового відшкодування відпала у зв`язку із ухваленням судового рішення про невинність [PERSON] у вчиненні ДТП, у результаті якої був пошкоджений автомобіль відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" підлягають задоволенню у повному обсяі. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 4 542,00 грн. судового збору. Також позивач просить стягнути з відповідача 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19. Вбачається, що сторона позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу при розгляді позовної заяви про стягнення безпідставно отриманого страховоговідшкодування у розмірі 128 212,17тгрн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved