Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] , звернувся до суду з означеним позовом, в якому просив змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, від 28.11.2025 по цивільній справі №336/5303/18. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2018 по справі 3\~336/5303/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення виконується в примусовому порядку. Донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Таким чином, розмір присуджених на користь позивачки аліментів в розмірі 1200 гри, в даний час є меншим встановленого законом 50% прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим для забезпечення мінімальних потреб дитини позивачка змушена у більшій мірі, ніж відповідач, нести витрати на її утримання, що об`єктивно тягне за собою негативні зміни в її матеріальному стані, оскільки порушує принцип рівності кожного з батьків в утриманні дитини в обсязі, не нижчому ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. У зв`язку з викладеним просить змінити спосіб стягнення аліментів. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 справу передано судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздовій Н.С. 17.10.2025 на виконання вимог ст. 187 ЦПК судом скеровано запит щодо встановленого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 20.10.2025 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем на позовну заяву подано відзив про визнання позову. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2013, виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції сторони є батьками [PERSON] , [INFO] 9а.с. 10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2018 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 10.09.2018 року і до повноліття дитини, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «Авраменка 10». При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначені розміру аліментів суд враховує, що дитина, яка в силу віку потребує утримання від батьків, стан здоров`я дитини, який є задовільним, зростання її потреб з досягненням відповідного віку, а також майновий стан сторін, відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, інших утриманців не має, позивачка є непрацездатною особою. У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений од рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленою розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розмір) аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Таким чином, розмір присуджених на користь позивачки аліментів в розмірі 1200 гри, в даний час є меншим встановленого законом 50% прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим для забезпечення мінімальних потреб дитини позивачка змушена у більшій мірі, ніж відповідач, нести витрати на її утримання, що об`єктивно тягне за собою негативні зміни в її матеріальному стані, оскільки порушує принцип рівності кожного з батьків в утриманні дитини в обсязі, не нижчому ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Згідно з пунктами 1. 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Слід зауважити, що в даному випадку зміна способу стягнення аліментів, безумовно покращить матеріальне становище дитини, оскільки вказані аліменти спрямовуються виключно на реалізацію прав га законних інтересів доньки сторін, а відтак при ухваленні рішення буде дотримано принцип першочерговості інтересів дитини, закріплений в національній та міжнародній судовій практиці. Відповідно до статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи встановлені на підставі наданих сторонами доказів обставини справи, для забезпечення реальної матеріальної підтримки дитини, суд вважає за необхідним змінити спосіб стягнення аліментів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Таким чином, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 гривень повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави.

Outcome: approved