Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася у суд з заявою про видачу обмежувального припису. В обгрунтвання заяви зазначає, що в період травня - червня 2025 року [PERSON] здійснював над нею та дітьми систематичне домашнє насильство. Переймаючись психологічним та моральним станом своїх неповнолітніх дітей, заявник покинула місце свого проживання, оскільки агресивна поведінка чоловіка, який останнім часом дедалі більше вживав алкогольні напої, стала непередбачуваною та неконтрольованою. 17.06.2025 року заявник зібрала речі і документи і разом з дітьми переїхала в безпечне місце, тимчасово проживала у своєї матері. На думку заявника, проживання дітей з батьком - тираном, який ображає матір в присутності дітей, чинить домашнє насильство, скероване в тому числі і на них самих, є для дітей небезпечним. Своєю аморальною поведінкою він перешкоджає розвиткові дітей. Вказує про те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, а тому має можливість проживати в іншому житловому приміщенні. За таких підстав, заявник просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців з заборонами щодо - перебування в місці спільного проживання (перебування) [PERSON] та дітей за адресою: [ADDRESS] , - наближення на 500 метрів до місця проживання (перебування), частого відвідування, а саме: місця проживання (реєстрації) [PERSON] та дітей за вказаною адресою та до місця реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, - вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 86) [PERSON] подав відзив на заяву про видачу обмежувального припису. (а.с. 117) Просить відмовити в задоволенні заяви, оскільки вимоги заявника є незаконними та необгрунтованими. Заявник подала заяву про судовий розгляд без її участі. (а.с. 83) Ухвалою Голосіївського районного суду . Києва від 24.09.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання заявника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. (а.с. 180) [PERSON] надіслала відповідь на відзив. (а.с. 190) Просить задовольнити заяву про видачу обмежувального припису, оскільки [PERSON] повернулася до Польщі. Під час виїзду за межі території України, зокрема під час паспортного контролю 03.09.2025 року заявнику стало відомо, що 20.06.2025 р. [PERSON] умисно позбавив дитину паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , чим вчинив економічне насильство. Заінтересована особа - [PERSON] також подав заяву про судовий розгляд заяви без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва за актовим записом №1036, що підтверджується свідоцтвмо про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.09.2006 р.(а.с. 20) У шлюбі подружжя мають двох сіпльних дітей: - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] .(а.с. 21,22) Обидві доньки зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Родина проживає за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14.07.2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 25 - 28) Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись у суд з даною заявою, [PERSON] зазначає, що 15 червня 2025 року, в черговий раз знущаючись над сім"єю, з рук семирічної дитини [PERSON] вихопив мобільний телефон і розбив його об стіну у неї на очах, далі розбив ноутбук, порізав на шматки шлюбні золоті обручки. Вживав алкоголь, лютував, бив посуд. На його образи та погрози заявник поліцію не викликала, оскільки боялася. Налякані його агресивною поведінкою, діти відмовилися заходити в квартиру з коридору, де вони ховалися від обстрілів. В той же вечір, 15.06.2025 року [PERSON] погрожував вбивством матері заявника - [PERSON] , якщо вона ще хоч раз прийде до них в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виправдовуючи свою поведінку тим, що остання образила його, сказавши, що за довгі роки сімейного життя він так і не став надійним чоловіком для заявника. Після повернення додому з пляшкою спирного, [PERSON] став вихвалятись, що трохи не вбив тещу, але консьєрж завадила. Злякавшись здійснення погроз, заявник 17.06.2025 року зібрала речі і в пошуках безпечного місця з дітьми втекла до матері [PERSON] . Таким чином, на думку заявника, [PERSON] позбавив її житла. [PERSON] повернулася до Польщі. Вказує про те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, а тому має можливість проживати в іншому житловому приміщенні. З матеріалів справи вбачається, що Дарницьким районним в м. Києві Центр соціальних служб складено висновок оцінки потреб сім"ї, згідно якого заявник і діти перебувають в складних життєвих обставинах і що основними ознаками і чинниками, що їх спричиняють є домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру по відношенню до неї зі сторони чоловіка [PERSON] у присутності дітей, а також домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до дітей. (а.с. 78) 14 липня 2025 року [PERSON] звернулася у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дтини, заявою та про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі №752/17588/25 та за заявою [PERSON] подружжю надано строк для примирення. 30 липня 2025 року Голосіївським районним судом м. Києва за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Висновком спеціаліста - психолога [PERSON] від 05.08.2025 року про результати проведення опитування неповнолітньої [PERSON] , проведеного у "Зеленій кімнаті" Голосіївського УП, встановлено, що у неповнолітньої дитини виявлено комплекс ознак про наявність психотравматичного дозвіду, а саме домашнього насильства у формі психологічного насильства через дії батька, в дитини порушено відчуття безпеки.(а.с. 168) 14.08.2025 року уповноваженою особою Голосіївського УП складено два протоколи №633177 серії ВАД та №633178 серії ВАД про вчинення [PERSON] домашнього насильства. (а.с. 204, 205) 17.08.2025 року уповноваженою особою Голосіївського УП складено протокол №633179 серія ВАД про вчинення [PERSON] домашнього насильства. (а.с. 206) Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року у справі №752/20817/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. ПРовадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 кУпАп у зв"язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с. 208) Постанова не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку. 19.08.2025 року Голосіївським УП до ЄРДР внесені відомості та розпочато розслідування у кримінальному провадженні №12025100010002522 за фактом вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. (а.с. 207) З листа представника Уповноваженого ВРУ з прав людини №8177.В-52941.3/25/44.4 від 23.09.2025 р. вбачається, що [PERSON] взято на профілактичний облік за категорією "Кривдник" Голосіївським УП. (а.с. 211) З наданих суду документів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 15 червня 2025 року стався конфлікт, для вирішення якого [PERSON] зверталася до органів поліції, а працівники поліції складали протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, стосовно [PERSON] . Заперечуючи проти задоволення заяви [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] вказує, що в період з 27.02.2022 року по 07.07.2025 року [PERSON] разом з дітьми знаходилася в Республіці Польща з достатнім рівнем коштів для проживання у супроводі своєї матері [PERSON] . [PERSON] здійснював постійне фінансування забезпечення родини. У листопаді 2023 року та у подальшому кожні півроку останній відвідував свою родину в м. Варшава, де вони разом відвідували розважальні заклади, зоопарк, музеї, галереї мистецтв, кінотеатри, купували одяг, побутову техніку, продукти харчування. У продовж тривалої розлуки подружжя та діти підтримували теплі та люблячі стосунки. Останній раз, у квітні - травні 2025 року [PERSON] також відвідав свою сім"ю у Варшаві та дізнався від своєї дружини про те, що в період вимущеної розлуки вона вела розпусний спосіб життя, а саме неодноразово вчиняла подружню зраду протягом трьох років. У зв"язку з аморальною поведінкою дружини було прийнято спільне рішення про повернення дружини та доньої додому в м. Київ. 10 травня 2025 року [PERSON] перевіз свою сім"ю з Польщі до їх оселі за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З метою налагодження стосунків та нормалізації морального та психічного стану членів родини він надав дружині 50 000 грн. для використування на власні потреби, після чого включно до 15 червня 2025 року він здійснював заходи, спрямовані на нормалізацію відносин в сім"ї. Зазначає, що він бажає зберегти свою сім"ю. За спільної ініціативи подружжя проведено спільні та індивідуальні курси з сімейними психологами, спільні консультації у лікаря психіатра, спільно відвідали Свято-Іллінську церкву УПЦ (м. Київ), де провели бесіду з батюшкою з обставин зради та отримання наставлення щодо примирення дружини та чоловіка. Для нормалізації морального та психологічного стану доньок він відвідав іпотерапевтичний центр "Спіріт" та розважального парку. З часу повернення до Києва подружжя вели повноцінне подружнє життя. Він дарував квіти, парфуми, зустрічав з роботи та проводив романтичні вечірні прогулянки. Щодо доводів заявника зазначив, що 15 червня 2025 року у зв"язку з тим, що під час користування телефоном дружини донькою, нею було відкрито контент порнографічного характеру за участі дружини та її коханця, [PERSON] здійснив негайно обмеження доступу дитини до такого контенту та в процесі вилучення телефону його було пошкоджено, не у полі відимості дітей. На наступний день він придбав заявнику новий більш сучасний та вартісний телефон взамін пошкодженого. Дії щодо вилучення ноутбуку були вчинені з тих же мотивів. Діти у користуванні іншим обладнанням у розважальних та навчальних цілях не обмежувались. Шлюбні обручки були порізані кусачками за рекомендацією батюшки Свято-Іллінської церкви УПЦ, оскільки такі обручки втратили символізм чистоти і вірності. Щодо биття посуду вказує, що ненавмисно була розбита одна обідня скляна тарілка, яку він випадково випустив при завантаженні посудомийної машини брудним посудом. Наголошує, що у вказаний день був тверезий, алкоголь не вживав. У нього відсутня алкогольна або наркотична залежність. насильницьких дій або погроз щодо їх можливого застосування по відношенню до дружини, дітей або інших осіб не вчиняв та вчиняти наміру не мав. Вів себе мирно та адекватно. [PERSON] рекомендував не приходити до них додому (безпогроз та образ) та не втручатися у їх сім"ю. На підтвердження своїх доводів [PERSON] також надав суду письмові докази. Зокрема 01.09.2025 року доктором психологічних наук [PERSON] здійснено аналіз "Висновку психолога" від 05.08.2025 року, підготовленого психологом [PERSON] за результатами проведення 29.07.2025 року опитування [PERSON] , [INFO] . (а.с. 109) Встановлено недотримання вимог щодо процедури проведення опитування дитини 17 років, розпочатого о 15 год. 42 хв., яке завершилося о 18 год. 39 хв. та тривало без перерв, що відобразилося на його результатах. У висновку психолога не зазначено про наявність у дитини психологічних та психічних особливостей, а саме вродженого розладу аутистичного спектру (РАС), що підтверджується консультативними висновками спеціаліста Територіального медичного об"єднання "Психіатрія" від 15.08.2017 року, 04.09.2018 р., 04.09.2019 року та 17.08.2020 р. Не згадується про клінічний діагноз дитини та про нетипові прояви у спілкуванні та емоційному реагуванні. Міркування психолога про порушену прив"язаність дитини до батька внаслідок негативу з його боку є вибірковими і необгрунтованими, оскільки не враховують діагноз, спеціфіку розвитку дитину та особливості її соціалізації. Це ставить під сумнів достовірність зроблених нею висновків. Емоційні реакції дитини не диференційовані щодо чинників, які їх викликають, а приписуються тільки одному адресату - батьку [PERSON] , чий образ втілює абсолютний негатив.Спеціалістом проігноровано контекст війни та пов"язані з нею явища - такі, як об"єктивна небезпека в Україні, що викликає страх і тривогу, фактична відсутність досвіду перебування дитини в таких умовах, оскільки з кінця лютого 2022 року вна разом з матір"ю і молодшою сестрою виїхала до Польщі і перебувала у безпеці. Не враховано, що впродовж більш трьох років дитина проживала без батька який мав змогу відвідувати ім"ю в Польщі впродовж 1 тижня раз на півроку, хоча намагався часто спілкуватися телефоном і по відеозв"язку. Психолог не врахувала, що ізична дистанція батька з дитиною об"єктивно мала місце і могла відобразитися на характері її ставлення до батька. З іншого боку, дитина весь цей час перебувала в тісному контакті з матір"ю і бабусею, які могли її налаштовувати негативно по відношенню до батька, переповідаючи власні версії події і транслюючи своє ставлення. На обліку у нарколога та психіатра [PERSON] не перебуває, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов"язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії ААН №315385 від 18.08.2021 року, сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії РРТ №934086 від 18.08.2021 року, довідкою ВЛК №542/2 від 18.12.2024 р., виданою [INFO] , довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних розладів, у тому числі напредмет вживання психоативних речовин №2604 від 11.08.2025 р, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Міський заклад з надання психіатричної допомоги", довідкою від 11.08.2025 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Міський заклад з надання психіатричної допомоги". Встановлено, що [PERSON] сплачує на банківський рахунок дружини грошові кошти на туримання дітей у розрахунку 1/3 частини від усіх видів доходу з часу надходження до суду заяви [PERSON] про стягнення аліментів, що підтверджується платіжними інструкціями Р24А4588564763D0127 від 15.07.2025 року на суму 7 200,00 грн. Р24А4654078564D1684 від 3107.2025 року на суму 11 000,00 грн. Аналізуючи надані суду докази як заявником [PERSON] , так і заінтересованою особою [PERSON] , суд вважає, що численні їх звернення до поліції свідчать про наявність конфлікту між ними на побутовому грунті, їх подружнього життя, у результаті між сторонами склалися неприязнені стосунки, а відтак надані суду докази не підтверджують факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, у тому числі і фізичного, психологічного та/або економічного характеру, стосовно [PERSON] та неповнолітніх дітей подружжя, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, а також внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до [PERSON] спеціальних заходів щодо протидї домашньому насильству. Постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року у справі №752/20817/25 не набрала законної сили. Спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей не може вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису. Акт оцінки потреб сім"ї №41, складений в період 09.07.2025 р. - 11.07.2025 року Дарницьким районним в м. Києві Центром соціальних служб та його висновки не може бути об"єктивним та характеризувати реальний стан сім"ї, а тому бути визнаний як належний доказ у зв"язку з внесенням до нього відомостей виключно зі слів опитуваного члена сім"ї [PERSON] , яка є зацікавленою особою та зазначає виключно своє суб"єктивне та зацікавлене відношення, у тому числі зазначаючи як причину проблем - домашнє насильство, спричинене від зацікавленої сторони по справі - [PERSON] , що об"єктивно не відповідає реальному стану. В період 22.07.2025 - 25.07.2025 року Голосіївським районним в м. Києві Центром соціальних служб складено Акт оцінки сім"ї, відповідно до висновків якого встановлено, що між подружжям існує конфлікт, який виник у зв"язку з втратою довіри та подружньою зрадою з боку дружини. Внаслідок пережитого емоційного стресу у батька спостерігається погіршення загального стану здоров"я. Не має можливість повноцінно виконувати батьківські обов"язки через наявні перешкоди з боку дружини та тещі. Водночас батько продовжує здійснювати фінансове забезпечення дітей та виявляє бажання брати участь у їх вихованні. З наданих суду документів вбачається, що 17 червня 2025 року [PERSON] з власної ініціативи разом з дітьми залишила місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не створює перешкод у користуванні заявником та дітьми вказаним житловим приміщенням, проте у вересні 2025 року [PERSON] виїхала в Польщу, де проживає на даний час. На думку суду, вказані обставини не можуть вважатися домашнім насильством економічного характеру у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Також заявником не наведено обґрунтування висновку, що такі дії можуть [PERSON] повторюватися. З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що заявник не надала суду переконливих, належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї та дітей [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні зяви [PERSON] про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

Outcome: dismissed