Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №15058-05/2024 від 09.05.2024, за договором про надання фінансового кредиту №50628-04/2024 від 30.04.2024, за договором позики №79349155 від 22.06.2024 та за договором позики №2967556 від 06.07.2024. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між первісними кредиторами та відповідачем було укладено наступні кредитні договори: 09.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №15058-05/2024, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 13 000,00 грн, строком на 120 днів із сплатою 1,50% за користування кредитом; 30.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №50628-04/2024, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 2 500,00 грн, строком на 120 днів із сплатою 1,50% за користування кредитом; 22.06.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79349155, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 2 900,00 грн, строком на 15 днів із сплатою 0,83% за користування кредитом; 06.07.2024 ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №2967556, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 2 700,00 грн, строком на 20 днів із сплатою 1,50% за користування кредитом. Позивач є правонаступником за вказаними договорами, відповідно до договорів факторингу. Всупереч умовам вказаних вище кредитних договорів відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 61 004,47 грн, а саме: за договором про надання фінансового кредиту №15058-05/2024 від 09.05.2024 в розмірі 30 138,35 грн, з яких: 13 000,00 грн - заборгованість за основним боргом; 14 625,00 грн - заборгованість за процентами; 2 513,35 грн - заборгованість за штрафними санкціями; за договором про надання фінансового кредиту №50628-04/2024 від 30.04.2024 в розмірі 5 877,80 грн, з яких: 2 500,00 грн - заборгованість за основним боргом; 2 250,00 грн - заборгованість за процентами; 1 127,80 грн - заборгованість за штрафними санкціями; за договором позики №79349155 від 22.06.2024 в розмірі 17 173,75 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 684,75 грн - сума заборгованості за відсотками; за договором позики №2967556 від 06.07.2024 в розмірі 7 814,57 грн, з яких: 2 700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 547,57 грн - сума заборгованості за пенею, 567,00 - комісія за надання позики. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за вказаними вище договорами. Ухвалою суду від 02.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився. Разом із цим, у позовній заяві він просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договорами про надання фінансового кредиту №15058-05/2024 від 09.05.2024, №50628-04/2024 від 30.04.2024, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 09.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15058-05/2024, який підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W2519, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.1.1. кредитного договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 13 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Згідно з п.1.2. договору кредит надається на 120 днів, тобто до 05.09.2024. Відповідно до п.1.4. договору за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Згідно з п.1.4.1. денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. цього договору. Згідно з п.1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Встановлено також, що 21.10.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 30 138,35 грн, з яких: 13 000,00 грн - заборгованість за основним боргом; 14 625,00 грн - заборгованість за процентами; 2 513,35 грн - заборгованість за штрафними санкціями. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №15058-05/2024 від 09.05.2024 в розмірі 30 138,35 грн. Крім того, 30.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50628-04/2024, який підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W2914, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.1.1. кредитного договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 2 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Згідно з п.1.2. договору кредит надається на 120 днів, тобто до 27.08.2024. Відповідно до п.1.4. договору за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Згідно з п.1.4.1. денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. цього договору. Згідно з п.1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Встановлено також, що 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №191124/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 5 877,80 грн, з яких: 2 500,00 грн - заборгованість за основним боргом; 2 250,00 грн - заборгованість за процентами; 1 127,80 грн - заборгованість за штрафними санкціями. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19.11.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №50628-04/2024 від 30.04.2024 в розмірі 5 877,80 грн. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, суд дійшов висновку про те, що акцептуючи пропозицію ТОВ «Аванс Кредит» у кредитному договорі, відповідач електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором приєдналася до правил надання коштів у позику, визнала та погодилася на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ним грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитні договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Таким чином, оскільки кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом первісного кредитора підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору та про те, що позичальник всі умови договорів цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, оскільки вказані кредитні договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та [PERSON] як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України). Разом з тим, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15. Після придбання права вимоги до відповідачки, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за кредитним договором. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими набув позивач від первісних кредиторів. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були. Контр розрахунків на підтвердження заперечень проти розрахунків позивача, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ст. 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що стороною позивача наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення [PERSON] кредитних договорів та факт існування за договорами заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №15058-05/2024 від 09.05.2024 в розмірі 30 138,35 грн, кредитним договором №50628-04/2024 від 30.04.2024 в розмірі 5 877,80 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики №79349155 від 22.06.2024, №2967556 від 06.07.2024, то такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.06.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79349155 на суму 2 900,00 грн строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,83% на день. За твердженнями позивача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором, що підтверджується тим, що 14.06.2021 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №79349155 від 22.06.2024. Крім того, 06.07.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №2967556 на суму 2 700,00 грн строком на 20 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,50% на день. За твердженнями позивача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором, що підтверджується тим, що 14.06.2021 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2967556 від 06.07.2024. Однак, суд вважає недоведеними твердження позивача про те, що до нього перейшло право вимоги за вказаними вище кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Позивач долучив до матеріалів справи копії договорів, за якими можна констатувати, що договори були укладені пізніше, ніж договір факторингу, за яким до позивача нібито перейшло право вимоги до відповідача. Так, дійсно згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Отже, питання про те, чи могло перейти до ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за договорами позики №79349155 від 22.06.2024, №2967556 від 06.07.2024 суд вирішує, виходячи зі змісту домовленостей між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в контексті того, чи передбачалася можливість передачі майбутніх прав вимоги. Згідно з п.1.1. договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 є невід`ємною частиною договору. Аналіз положень договору факторингу дає підстави виснувати, що вимоги до боржника [PERSON] не могли входити до «Реєстру боржників», адже на момент укладення договору факторингу кредитні договори ще не укладалися, а сам договір факторингу не передбачає передачу абстрактних вимог за кредитними договорами, які будуть укладені у майбутньому. Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Позивач долучив до позовної заяви копії додаткових угод №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, №42 від 28.10.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Також ним долучено копії акту прийому-передачі реєстру боржників №36 від 28.10.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, №37 від 26.11.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Згідно витягам з реєстру боржників №36 від 28.10.2024 та №37 від 26.11.2024 до них входила боржник [PERSON] на підставі договорів позики №79349155 від 22.06.2024, №2967556 від 06.07.2024. Отже, до реєстрів боржників було включено право вимоги за договорами, які було укладено пізніше від самого договору про передачу прав вимог за ними, що суперечить умовам п.1.1. договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та свідчить про неправомірність вимог позивача до відповідача. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договорами позики №79349155 від 22.06.2024, №2967556 від 06.07.2024 від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки позивач посилається на договір факторингу, який був укладений 14.06.2021, тоді як договори позики були укладені 22.06.2024 та 06.07.2024, тобто після відступлення прав вимоги. За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача у цій частині не знайшли свого підтвердження, а отже, у їх задоволенні слід відмовити. Усі інші докази та аргументи не спростовують висновків суду, зазначених вище, їх дослідження та оцінка судом не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №102382 від 18.03.2025 про сплату судового збору у розмірі 3028 грн. Таким чином, ураховуючи часткове задоволення позову, на підставі положень ст. 141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 221,33 грн (1% від суми задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial