Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 05.11.2025 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні відмовлено в повному обсязі. 07.11.2025 на адресу суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] адвоката Мойсюка А. М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп., попередній (орієнтовний) розрахунок яких було надано суду у відзиві на позовну заяву від 19.02.2025. 18.11.2025 на адресу суду надійшла заява представника [PERSON] адвоката Шесточенко Т. І. про відмову у задоволенні заяви адвоката Мойсюка А.М. про розподіл судових витрат, посилаючись на те, що в заяві про розподіл судових витрат на зазначено відповідача [PERSON] та відповідно копія заяви з додатками їй не направлялась. Також вказала, що наданий стороною відповідача товарний чек № б/н від 07.11.2025 р. на підтвердження витрат викликає сумніви. Вважає, що витрати на правову допомогу мають відповідати критерію розумності, співмірності та пропорційності щодо предмета спору, в даному ж випадку позовна заява є такою, що не має ціни позову, а розмір витрат не був співмірним зі складністю справи та роботою, виконаною адвокатам. Крім того, вказала, що адвокатом не надано переліку виконаної роботи. Звернула увагу, що стороною позивача були зроблені спроби досягти морової угоди у даному спорі. Саме відповідач [PERSON] з такою пропозицією не погодилась. При винесенні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: не вирішено питання про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачкою [PERSON] у зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового\~рішення може бути оскаржено. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 07.11.2025 вирішено розглянути це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання сторони та їх представники, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи не з`явилися, про день та час розгляду заяв були повідомлені своєчасно належним чином, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін та їх представників за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача адвокатам Мойсюком А. М. заявлялась у відзиві вимога про відшкодування понесених відповідачкою [PERSON] судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу з попереднім розміром у сумі 20000,00 грн., розрахунок яких та подання доказів відстрочено до ухвалення судового рішення по справі. Правничу допомогу відповідачці [PERSON] здійснював адвокат Мойсюк А. М. на підставі договору про надання правової допомоги від 13.01.2025, додаткової угоди від 29.01.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 13.01.2025, укладеними між відповідачкою [PERSON] та адвокатом Мойсюком А. М., а також ордеру АХ № 1237665 від 03.02.2025. На підтвердження понесених витрат відповідача на правову допомогу суду надано Додаткову угоду від 29.01.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 13.01.2025, укладену між відповідачкою [PERSON] та адвокатом Мойсюком А. М., підписаний сторонами, у якій конкретизовано розмір гонорару за здійснення адвокатом певних процесуальних дій, а саме: за ознайомлення з матеріалами справи, їх аналіз та розробку стратегії захисту по справі 6000,00 грн.; за ведення справи на рік або до винесення рішення по справі, у залежності від того, яка з наведених обставин настане раніше 14000,00 грн., загальна сума судових витрат складає 20000,00 грн. Також суду надано Акт виконаних робіт до Додаткової угоди від 29.01.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 13.01.2025, укладений між відповідачкою [PERSON] та адвокатом Мойсюком А. М., згідно з яким вартість наданої адвокатом правової допомоги склала 20000,00 грн., а також копія товарного чеку від 07.11.2025 про сплату правової допомоги у розмірі 20000,00 грн. Суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити\~з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). У постанові Великої Палати Верховного Суду у\~справі №\~910/12876/19 суд зауважив, що\~розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі\~основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У питанні критеріїв також слід навести висновки Великої Палати ВС у\~справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що\~при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у\~справі № 905/1795/18\~та у\~справі № 922/2685/19, де визначено, що\~суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved