Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

представник [PERSON] адвокат Бенц а Р.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.2020 [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики. Згідно п. 1 вищевказаного договору відповідач отримав у власність строком до 01.02.2022 грошові кошти в розмірі 407 154,00 гривень, що еквівалентно 15 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2020 (1 долар дорівнює 27,1436 гривень). Відповідно до п. 2 договору відповідач зобов?язався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів без нарахування відсотків до 01.02.2022. Згідно п. 5 договору позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Після повернення позики у повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику заяву. У разі неможливості повернення заяви позикодавець повинен вказати про це у заяві , яку він видає. Наявність заяви у позичальника підтверджує виконання ним свого обов?язку. Станом на дату подання позовної заяви відповідач не повернув позивачу грошові кошти в сумі та в строки передбачені договором, чим порушив договірні зобов?язання. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував, а саме: в усній формі відмовився сплатити заборгованість, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до п. 6 договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити на вимогу позикодавця грошову суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 611, 625 ЦК України нараховано інфляцію та 3% річних. Таким чином, станом на 08.01.2025 сума заборгованості відповідача за договором позики від 15.07.2020 становить у розмірі 626392,21 грн., із яких: сума за тілом позики - 407154,00 грн.; три проценти річних - 35874,17 грн., інфляційні втрати - 183364,04 грн. Враховуючи викладене вище, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 15.07.2020 в розмірі в розмірі 407154,00 грн., три проценти річних у розмірі 35874,17 грн., інфляційні втрати у розмірі 183364,04 грн. та судовий збір у розмірі 6263,92 грн. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 16.01.2025 матеріали цивільної справи за позовом представника [PERSON] адвоката Бенца Р.В. до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2025 позовну заяву представника [PERSON] адвоката Бенца Р.В. до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики залишено без руху. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Бенца Р.В. підтримав позовні вимоги. Просив провести заочний розгляд справи Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 15.07.2020 [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики. Згідно п. 1 вищевказаного договору відповідач отримав у власність строком до 01.02.2022 грошові кошти в розмірі 407 154,00 гривень, що еквівалентно 15 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2020 (1 долар дорівнює 27,1436 гривень). Відповідно до п. 2 договору відповідач зобов?язався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів без нарахування відсотків до 01.02.2022. Згідно п. 5 договору позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Після повернення позики у повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику заяву. У разі неможливості повернення заяви позикодавець повинен вказати про це у заяві , яку він видає. Наявність заяви у позичальника підтверджує виконання ним свого обов?язку. Відповідно до п. 6 договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити на вимогу позикодавця грошову суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно заяви [PERSON] від 15.07.2020, зареєстрованої в реєстрі за №529, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.А. вбачається, що відповідач підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у власність в розмірі 407 154,00 гривень, що еквівалентно 15 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2020 (1 долар дорівнює 27,1436 гривень). Відповідно до наданого представником позивача розрахунку суми позову за договором позики від 15.07.2020 заборгованість відповідача становить у розмірі 626392,21 грн., із яких: сума за тілом позики - 407154,00 грн.; три проценти річних - 35874,17 грн., інфляційні втрати - 183364,04 грн. Період заборгованості позивача зазначив з 01.02.2022 по 08.01.2025. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, договір позики від 15.07.2020, заяву про отримання грошових коштів та надавши їй належну оцінку, суд встановив, що вони підтверджують укладення між сторонами договору позики. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті ( ч. 2 ст. 524 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми позики в розмірі 407\~154 грн. є обґрунтованими і правомірними, а тому підлягають до задоволення. Із приводу стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період часу з 01.02.2022 до 08.01.2025 суд приходить до наступних висновків. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом\~ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і на день розгляду справи, воєнний стан в Україні продовжено. Зазначене дає підстави для висновку, що інфляційні втрати та 3 % річних можуть бути нараховані та стягнуті кредитодавцем лише за період до 23.02.2022 включно. Однак, позивачем не враховано вищевказаних\~перехідних положень ЦК України\~та здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.02.2022 до 08.01.2025. Провівши власні розрахунки, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 6514,46 грн. та 3% річних за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 803,16 грн. Згідно ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. При звернені до суду [PERSON] сплатила 6263,92 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на її користь пропорційно задоволеним вимогам, який становить 4144,20 грн.

Outcome: partial