Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

24.09.2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі та додаткових витрат про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі за минулий час. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2025 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. Ухвалою суду від 01.10.2025 року позов залишено без руху та надано срок для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.10.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Суд вважає зазначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями на території колишнього Ширяївського, Іванівського, Миколаївського, частини Лиманського та Березівського районів, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України. \~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У своїй заяві позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем має дочку [PERSON] , [INFO] , з грудня 2024 року сторони перестали проживати як подружжя. [PERSON] вказала, що фактично проживає разом з дочкою, яка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не допомагає виховувати дочку, не проявляє батьківську опіку, не спілкується з дитиною та не приймає участь у її утриманні. Дівчинка має проблеми зі здоров`ям, потребує постійного лікування, витрат на навчання. Дитина має проблеми з зором, на лікування зору у 2024 році [PERSON] витратила 16500.00 грн., а станом на день подання позову витрати позивача на лікування зору дитини становлять 18900.00 грн. Так як дочка потребує постійних витрат, мати перераховує на її рахунок кишенькові кошти, сплачує комунальні послуги в квартирі, де проживає з дочкою, купує донці всі необхідні речі та одяг, витрачає кошти на харчування, канцелярію. Відповідач працездатного віку, фізично здоровий, має власний магазин, житловий будинок, транспортний засіб, однак жодним чином не допомагає дитині. У зв`язку з вищевказаним позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 15000.00 грн. щомісячно, також стягнути додаткові витрати у розмірі 9450.00 грн, аліменти на утримання дитини за минулий час у розмірі 120000.00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 03.02.2026 року. 29.10.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зазначив, що відповідач категорично заперечує проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі. Твердження позивача про ухилення відповідачем від утримання дитини не відповідає дійсності. Вимога позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 15000.00 грн. є надмірною, майже вдвічі перевищує мінімальний дохід працездатної людини. Відповідач не ухиляється від обов`язку утримувати дитину, вважає за можливе визначити розмір аліментів на рівні рекомендованого розміру (прожиткового мінімуму) для дитини її віку, такий розмір відповідає вимогам закону та фінансовим можливостям відповідача. Вважає, що вимога про стягнення аліментів за минулий час є повністю безпідставною, оскільки позивач не довела умови за яких такі аліменти стягуються. [PERSON] не вжила заходів щодо отримання коштів у відповідача за минулий час, у позові містяться посилання лише на звернення стосовно надання коштів [PERSON] , що є неналежним доказом, факт ухилення відповідачем від надання коштів не доведений. [PERSON] дбаючи про здоров`я дочки визнає вимогу щодо стягнення з нього коштів на компенсацію лікування дитини у розмірі 9450.00 грн. Також у позовній заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000.00 грн., однак позовні вимоги майже всі є безпідставними, тому вважає, що витрати на професійну правничу допомогу повинні становити 2608.00 грн. (а.с.99-101). 17.11.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, вказала, що вважає відзив необґрунтованим та безпідставним, на підтвердження доводів, викладених у відзиві, відповідач не долучив жодного доказу. Позивач не погоджується з твердженнями представника відповідача, що розрахунки є безпідставними, так як позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці доходу. [PERSON] купує донці усе необхідне, відповідач до подання позовної заяви до суду не виявив бажання приймати участі в утриманні дитини. Вважає вимогу про стягнення аліментів на дитину за минулий час є повністю правомірною, [PERSON] відповідачем направлялась вимога, однак жодної відповіді не отримала. Банківські виписки доводять обґрунтованість позовних вимог, оскільки можуть підтвердити рух коштів та здійснення операцій по рахункам. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача долучено всі необхідні докази. Позивач на законній підставі звільнена від сплати судового збору, отже не повинна зазначати ціну позову. Представник позивача просила не приймати до уваги відзив, а позов задовольнити у повному обсязі (а.с.115-117). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник позивача у судовому засіданні 20.11.2025 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судовому засіданні 20.11.2025 року позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у мінімальному розмірі передбаченому законодавством та додаткових витрат на лікування у сумі 9450 грн. 00 коп., однак вимогу щодо стягнення аліментів за минулий час не визнав, також вимогу про надання професійної правничої допомоги визнав частково. Заслухавши сторони, вивчивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зіст.264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2010 року, народилась [PERSON] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). \~ \~ \~ \~Згідно акту обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ від 03.09.2025 року, підписаного депутатом міської ради, вбачається, що [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н., проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно\~ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України),\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.3 \~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої\~статті 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України\~передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує\~постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~(п. 17). Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Згідно з пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, згідно зі\~статтею 180 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 24.09.2025 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Суд вважає, що позивачем не доведено можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 15000.00 грн., однак, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також враховуючи, що відповідач є фізичною особою підприємцем, наявність другої дитини, а тому рахує за необхідне зменшити суму стягнення саме до 8000.00 грн. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, не є завищеним та не буде порушувати прав та інтересів відповідача. Підстави для стягнення аліментів у розмірі 15000.00 грн., із врахуванням поданих позивачем та відповідачем доказів, в судовому засіданні не встановлені. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу положень\~статті 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою\~статті 185СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що дитина [PERSON] , 25.02.2010 року має проблеми з зором та періодично проходить лікування, на підтвердження вказаного позивачем надано договір укладений між нею та офтальмологічним центром «ЕКСІМЕР» №566736 від 09.07.2025 року, додатками до вказаного договору, консультативний висновок спеціаліста (а.с.18-24). На підтвердження понесених додаткових витрат позивачем надано рахунки на загальну суму 18900.00 грн. (а.с.26-31). При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, те, що вказані витрати позивача відносяться саме до додаткових витрат, викликаних хворобою дитини, а також те, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину у розмірі 18900.00 грн., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах та визнав вимогу про стягнення з нього додаткових витрат, виходячи із принципу першочерговості інтересів дітей та обов`язку обох батьків утримувати дитину та нести додаткові витрати на дітей, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 9450.00 грн., що складає 50% від вартості понесених позивачем витрат на дитину, встановлених судом, та які підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно до положень\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191\~СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним\~СК України\~та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Так, на підтвердження своїх доводів з приводу того, що відповідач не допомагає матеріально утримувати дитину, а на її звернення не реагує, позивачка надала письмову вимогу до відповідача про сплату аліментів на утримання дитини за минулий час від 03.10.2025 року (а.с.90-91). Однак, надані докази суд оцінює критично та не приймає, оскільки вони : по перше- подані після звернення до суду з даним позовом від 24.09.2025 року (вимога датована 03.10.2025 року); по друге - не свідчать про свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів у розуміння ч. 2\~ст. 191 СК України. Слід зазначити та наголосити, що вищевказану письмову вимогу позивачем направлено відповідачу лише після подачі позовної заяви до суду, таким чином, за час окремого проживання сторін, [PERSON] не вжила заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] . Отже, із врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт офіційного звернення позивачки до відповідача або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів до 24.09.2025 року (дата подачі позову про стягнення аліментів на утримання дитини), а відповідач ухилявся від сплати аліментів, суд вважає що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з підстави недоведеності. Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.137 ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial