Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. через систему «Електронний суд» звернувся 30.07.2025 до суду з указаним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 01.04.2021 № 3112447 у загальному розмірі 63975,54 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 01.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3112447, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 15000,00 грн, який він зобов`язався повернути та сплачувати плату за користування та інші платежі, відповідно до умов договору. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, відповідачем кредит не повернуто та проценти не сплачено. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23.07.2021 укладено договір про відступлення прав вимоги № 74-МЛ, за яким позивач набув право грошової вимоги у тому числі і до [PERSON] , заборгованість якого становить 63975,54 грн. Відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості від 13.06.2025 № 20957578/1020, однак відповідач заборгованість не погашає, що є порушенням прав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим, представник звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача [PERSON] 03.10.2025 подано заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву, де він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Незгоду з позовом мотивує тим, що відповідач письмових повідомлень та претензій від кредитодавця або фактора не отримував. Із наданих позивачем документів неможливо встановити, у яких саме розмірах до позивача перейшло право вимоги. До договору про відступлення прав вимоги надано не реєстр боржників, а витяг з нього, що не передбачено умовами договору. Також, представник відповідача звертає увагу суду, що наданий до позову розрахунок заборгованості містить відомості щодо загального його розміру без деталізації сум погашення відповідачем тіла та відсотків по кожному платіжному періоду (а.с.55-56, 59-64). Представником позивача 20.10.2025 подано додаткові пояснення, де він зазначає що відповідач у повній мірі поінформований про умови надання кредиту, що позивачем не заперечується. Правом відмовитися в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», відповідач не скористався. Відповідач та ТОВ «Мілоан» уклали договір про відступлення прав вимоги відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан». Оскільки у реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги містяться персональні дані інших осіб, представником позивача виготовлено витяг з реєстру, відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України. Посилання відповідача про сплив позовної давності необґрунтовані та безпідставні з огляду на внесення змін про продовження строку позовної давності під час дії карантину та в період дії воєнного стану (а.с.71-75). Також, представником відповідача 22.10.2025 подано письмові пояснення, де він зазначає, що на день закінчення дії кредитного договору, відповідач заборгованість за кредитом не повернув та відсотки не сплатив, на що вплинули обставини, які не залежать від відповідача. Через дію на території України карантинних обмежень, відповідач не міг працевлаштуватися та втратив можливість своєчасно погасити заборгованість за кредитним договором. Потім, коли відповідач працевлаштувався, він про даний кредит забув, а кредитодавець про заборгованість повідомлень не надсилав. Окрім того, відповідач є батьком багатодітної сім`ї. Відповідач не заперечує факту укладання кредитного договору. Сторонами узгоджено строк повернення тіла кредиту, відсотків та їх розмір 01.05.2021, а тому нарахування відсотків поза межами строку дії договору не відповідає вимогам закону. За таких обставин, відповідач вважає, що стягненню підлягає саме узгоджені сторонами кредитного договору тіло кредиту 15000,00 грн, проценти 5625,00 грн та комісія 1500,00 грн, вказані у додатку № 1 до кредитного договору № 3112447, а тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» він визнає частково (а.с.79-82). Сторони та їх представники у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником позивача в тексті позову зазначено про розгляд справи за його відсутності. Представником відповідача [PERSON] подано заяву про розгляд справи без його та відповідача участі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення сторін та їх представників, суд розглядає справу за наявними матеріалами, на підставі поданих представниками сторін заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та відповідачем не оспорюється, що 01.04.2021 між ТОВ «Мілоан», та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3112447, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а позичальник повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (а.с.7-8). Сума кредиту становить 15000,00 грн (п.1.2 договору), кредит надається терміном на 30 днів, до 01.05.2021 (п.1.3, 1.4 договору). Комісія за надання кредиту 1500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом 5625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору). Як визначено у п.1.5 договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат складають 7125,00 грн в грошовому виразі та 578% річних у процентному значенні і включає в себе проценти за користування кредитом та комісії, без врахування суми (тіла) кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 22125,00 грн. Вказана вартість кредиту розраховано з припущень, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення договору, строк кредитування залишиться незміннім, а позичальник виконає всі обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. При цьому, договором передбачено неодноразово продовжувати пролонгацію строку кредитування, визначеного п.1.3, для чого позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Також позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше відзначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У такому випадку проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п.1.6 договору (п.2.3.1.1 договору). До договору надано паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування, аналогічні умовам, викладеним у договорі (а.с.9). У графіку платежів, що є додатком № 1 до договору № 3112447, зазначені суми кредиту, комісії та процентів із зазначенням дати платежу, повернення кредиту та сплати комісії і процентів, а саме 01.05.2021 відповідач мав повернути кредит у розмірі 15000,00 грн, сплатити комісію за надання кредиту 1500,00 грн, проценти 5625,00 грн, а загалом 22125,00 грн (а.с.9). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Мілоан», виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором виконало, відповідачу на його рахунок картки № [NUMBER] , 01.04.2021 перерахував 15000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 42849872 (а.с.10 зворот). Факт отримання та користування кредитними коштами відповідачем визнається. Досліджуючи розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ «Мілоан», встановлено, що у ньому відображено нарахування 01.04.2021 комісії за оформлення кредиту в розмірі 1500,00 грн, нарахування в період із 02.04.2021 по 29.04.2024 відсотків згідно з п.1.5.2 договору, у розмірі 1,25% у день, що становить 187,50 грн з урахуванням суми кредиту 15000,00 грн. Відповідачем 30.04.2021 за пролонгацію строку дії кредиту сплачено комісію 750,00 грн, тіла кредиту 750,00 грн та частково сплачено відсотки за кредитом 1387,00 грн. Тобто, відповідачем виконано умови, викладені в п.2.3 договору № 3112447, у результаті чого строк дії договору продовжено. Відповідачу з 01.05.2021 по 08.05.2021 нараховувалися відсотки в розмірі 1,25% у день на залишок кредиту 14250,00 грн, із урахуванням часткової сплати заборгованості за кредитом, що становить 178,13 грн. Після цього, із 09.05.2025 по 07.07.2021 проводилося нарахування відсотків згідно з п. 1.6 договору, за стандартною (базовою) процентною ставкою 5% у день, що на залишок кредиту 14250,00 грн становить 712,50 грн (а.с.11). Відповідач не заперечує, що заборгованість за договором не погашав, проценти та комісію не сплачував. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором від 01.04.2021 № 3112447 становить 63975,54 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 14250,00 грн, заборгованості за комісією 1500,00 грн, простроченої заборгованості за відсотками 48225,54 грн (а.с.12). Пунктом 3.2.6 договору визначено, що кредитор має право відступати, передавати та будь-яким чином відчужувати свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб у будь-який час протягом строку дії договору без згоди позичальника. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23.07.2021 укладено договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, за яким новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників (а.с.11-13). Відповідно до акта приймання-передачі реєстру боржників від 23.07.2021 та витягу з реєстру боржників, право вимоги за договором № 3112447, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості [PERSON] за даним договором складає 63975,54 грн, із яких: 14250,00 грн - залишок за тілом кредиту, 48225,54 грн - залишок за відсотками, 1500,00 грн - залишок за комісією (а.с.14). На адресу відповідача новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 13.06.2025 направлено претензію, у якій повідомлено про відступлення прав вимоги за договором від 01.04.2021 № 3112447, та висунуто вимогу про виконання зобов`язань за договором із погашення заборгованості в розмірі 63975,54 грн (а.с.15). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Суд погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві та письмових запереченнях, де він, не погоджуючись із сумою заборгованості за відсотками та комісією, нарахованими первісним кредитором, посилається на відсутність детального розрахунку заборгованості та належних доказів відступлення прав вимоги. Так, досліджуючи розрахунок заборгованості, судом встановлено, що в ньому чітко визначено періоди нарахування комісії та відсотків із посиланням на пункти договору, де визначений розмір відсоткової ставки, а також дату та розмір часткової сплати відповідачем заборгованості за договором та часткового виконання його умов. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором. Окрім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку зі зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Надані докази, а саме договір про споживчий кредит від 01.04.2021 № 3112447, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку, договір відступлення прав вимоги, акт приймання-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, суд вважає належними доказами, оскільки обґрунтовують вимоги позивача в межах заявлених позовних вимог та отримання ним пава вимоги до відповідача [PERSON] . Однак, суд не погоджується із заявленою позивачем до стягнення сумою заборгованості за комісією 1500,00 грн. Так, відповідно до умов п. 1.5.1 договору № 3112447, комісія за надання кредиту в розмірі 1500,00 грн, що становить 10% від суми кредиту, нараховується одноразово. У розрахунку заборгованості зазначено, що 01.04.2021 первісним кредитором нараховано 1500,00 грн. На виконання умов п. 2.3 договору, відповідачем сплачено 750,00 грн комісії за пролонгацію строку дії договору. Отже, із відповідача слід стягнути залишок заборгованості за комісією в розмірі 750,00 грн. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів у строки, передбачені договором № 3112447, унаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а саме, у частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14250,00 грн, за відсотками в розмірі 480225,54 грн, комісією 750,00 грн. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 01.05.2021, а позивач отримав право вимоги 23.07.2021, отже строк позовної давності скінчився 23.07.2024. Позовна заява подана до суду після спливу строку позовної давності. За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. ч.1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Не погоджуючись із доводами відповідача, представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у письмових поясненнях посилався на внесення змін про продовження строку позовної давності під час дії карантину та в період дії воєнного стану, а тому зазначає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Так, у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 у справі № 199/8478/21 викладено правову позицію, що запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку має прямий причинний зв`язок із такими обставинами. Якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинне вирішуватися з урахуванням причин, із яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку до запровадження воєнного стану. Відповідно до умов договору № 3112447, [PERSON] отримав кредитні кошти строком на 30 днів із можливістю пролонгації. Своїм підписом відповідач підтвердив, що погодився з даними умовами. Як вбачається з розрахунку заборгованості, на виконання умов договору 30.04.2021 відбулася пролонгація дії кредитного договору від 01.04.2021 № 3112447, отже строк дії договору продовжено. Також суд враховує, що право вимоги за договором № 3112447, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23.07.2021. Окрім того, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові в справі № 679/1136/21 від 07.09.2022: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)... Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.» Окрім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри норму ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 02.03.2022 РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому, введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29.09.2022 у справі №\~500/1912/22\~дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Окрім того,\~згідно розділу\~«Прикінцеві положення»\~ЦК України\~доповнено п.\~19, виключеного на підставі Закону\~№ 4434-IX від 14.05.2025, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому, із урахуванням продовження строку дії кредитного договору, враховуючи практику застосування норм права Верховним Судом, суд вважає, що звертаючись до суду з даним позовом 30.07.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» строк позовної давності не пропущено. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити відсотків та комісії на умовах, передбачених договором від 01.04.2021 № 3112447, унаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Суд враховує, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який, із урахуванням часткового задоволення позовних вимог (98,83%), а також вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2093 на ім`я Усенка М.І., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на АО «Апологет», де керівником є Усенко М.І., ордер від 06.05.2025серії ВС № 1370094, виданий АО «Апологет» Усенку М.І. на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на підставі договору про надання правової допомоги від 06.05.2025№ 0605, договір про надання правової (правничої) допомоги від 06.05.2025 № 0605, укладений між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та АО «Апологет», акт наданих послуг від 23.06.2025 № 960, де обумовлена вартість наданих послуг 7000,00 грн, детальний опис наданих послуг від 23.06.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги від 06.05.2025 із зазначенням найменування послуг та витрачених адвокатом годин. Отже, оскільки позовні вимоги задоволено частково (98,83%), позивачем понесено витрати на правничу допомогу, які є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, підстав для зменшення розміру витрат судом не встановлено, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6918,10 грн, пропорційно частині задоволених вимог (98,83%).

Outcome: partial