Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38\~400,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 червня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» і [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №28489-06/2024, відповідно до якого відповідачу надано кредит. На підставі договору факторингу від 19.11.2024 позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором на суму 38 400,00 грн. З моменту отримання прав вимоги позивач не здійснив нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач вказує, що відповідач умови кредитного договору не виконує, має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 38\~400,00 грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Сторони у судове засідання не з`явилися. У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 30 червня 2025 року позовна заява надійшла до Соборного районного суду міста Дніпра, ухвалою якого від 08.08.2025 позщовну заяву передано за підсудністю до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу. Ухвалою Інгулецького\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~23\~вересня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~та \~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою.\~Призначено розгляд\~справи по\~суті в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 21 червня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансового кредиту №28489-06/2024, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8\~000,00 грн строком на 120 днів, дата погашення кредиту 18.10.2024. Денна процентна ставка 1,50%. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта з використаннім реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.5.3 договору, у випадку прострочення клієнтом чергового платежу, визначеного у графіку, товариство в перший день прострочення нараховує клієнту штраф у розмірі 200% від суми, одержаної за договором. При цьому загальний розмір штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені законодавством про споживче кредитування. Вказаний договір, а також додаток до договору, що містить графік платежів і паспорт споживчого кредиту, підписані позичальником електронним підписом [NUMBER] . Паспорт споживчого кредиту містить аналогічні умови отримання коштів та зазначено: загальні витрати за кредитом 14 400,00 грн, орієнтовна варість кредиту 22 400,00 грн, реальна річна процентна ставка 11\~188,14%. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішенні» від 23.04.2025 підтверджується успішне зарахування 21.06.2024 на суму 8000,00 грн на карту [NUMBER] , номер транзакції іРаy.ua -431431975. 19 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс кредит» укладено договір факторингу №191124/2, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №28489-06/2024 в сумі 38\~400,00 грн. Із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Аванс кредит» видно, що розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги становить: 38\~400,00 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 8\~000,00 грн, заборгованості за відсотками 14 400,00 грн, заборгованості за штрафними санкціями 16\~000,00 грн. Заборгованість за відсотками у вказаній сумі значиться станом на 19.10.2024, заборгованість по штрафам нарахована станом на 15.08.2024. Вказані суми не змінились на момент передачі права вимоги. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Після набуття права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування процентів. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628,\~629\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, розмір штрафу за прострочення сплати платежів, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка тощо Також встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №28489-06/2024 від 21.06.2024 укладений між [PERSON] і первинним кредитором у формі електронного документу та підписаний відповідачем електронним підписом. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також слід зазначити, що особливістю укладення договорів про отримання кредиту в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем є те, що при цьому виключається прямий контакт позичальника з кредитором та можливість останнього спонукати позичальника до укладення договору на несправедливих для нього умовах, а також можливість застосування до нього психологічного чи фізичного тиску. Отже укладення договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення позивача, з врахуванням, що остання розуміла, що дані умови договору є зручними для неї на ринку фінансових послуг в мережі Інтернет. Аналогічна правова позиція викладені в Постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19. Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» і відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Згідно з абзацом 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України \~договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України\~-\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Згідно\~зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладені положення закону, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений з відповідачем у спосіб визначений чинним законодавством України, а отже у відповідача виникли обов`язки з належного виконання умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, штрафних санкцій, встановлених договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Позивачем підтверджено набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором №28489-06/2024 від 21.06.2024. Також встановлено, що [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту від 21.06.2024, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами та штрафи не сплатив, заборгованість погашена не була. Будь-яких нарахувань позивачем за вказаним договором кредиту не здійснювалось. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування того, що він електронним підписом підписував договір, отримував кредитні кошти і користуввся ними, а також щодо суми заборгованості за кредитним договором не надав, обставини, на які посилається позивач як на підстави для стягнення заборгованості, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом- витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення договору. Встановлено, що кредитний договір укладено 21.06.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому встановлення у кредитному договорі процентної ставки у розмірі 1,50% в день не відповідає вимогам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, передбачена у кредитному договорі умова щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,50% згідно із ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Враховуючи викладене, суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості по процентам за кредитним договором №28489-06/2024 від 21 червня 2024 року, а тому враховуючи наявність заборгованості відповідача по тілу кредиту за укладеним договором, здійснює власний розрахунок заборгованості за відсотками, виходячи із встановленої ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %. Так, розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачем щоденно за користування кредитом, становить: 8000,00 грн х 1% х 120 (кількість днів позики) = 9600,00 грн. Зважаючи на викладене, позовні вимоги до відповідача про стягнення процентів за договором кредиту №28489-06/2024 від 21 червня 2024 рок підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, стягнення штрафу в розмірі 16\~000,00 грн у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже,\~оцінив кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупності\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 17600 грн (8000,00 грн заборгованість за сумою боргу, 9600,00 грн проценти). В стягненні решти заборгованості за процентами в розмірі 4800,00 грн та в стягненні штрафів в сумі 16000,00 грн позивачу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вирішив про часткове задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1387,87 грн (3028,00 грн * 17600,00 грн / 38400,00 грн).

Outcome: partial