Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-17 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] , за участю заінтересованої особи: Журавненська селищна рада Стрийського району Львівської області, звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якому просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що: - свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (нова адреса: [ADDRESS] ), видане виконавчим комітетом Жидачівської районної Ради народних депутатів 25.08.1989 р., записане в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 147, стосується [PERSON] , який помер [INFO] ; - пункт 46 Списку громадян та колгоспних дворів в селах району, яким оформляється право власності на житловий будинок, що є додатком до рішення виконавчого комітету Жидачівської районної Ради народних депутатів від 17.08.1989 р. № 237 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків», стосується [PERSON] , який помер [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Спадщину після батька прийняв рідний брат заявниці [PERSON] , [INFO] . Проте він помер [INFO] , так і не оформивши своїх спадкових прав. Під час встановлення об`єму спадкового майна, заявниця 30 жовтня 2024 року у Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації отримала копію свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та копію рішення виконавчого комітету Жидачівської районної Ради народних депутатів від 17.08.1989 р. № 237 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків». Заявником встановлено, що у правовстановлюючих документах в імені та по-батькові батька допущено помилку, замість правильного [PERSON] зазначено [PERSON] . Наявність зазначених помилок не дозволяє заявнику подальше оформлення спадку після смерті брата [PERSON] та батька [PERSON] . Отримати нове Свідоцтво з виправленим ім`ям та по-батькові [PERSON] неможливо, оскільки свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» видавались до 01 січня 2016 року, а батько помер у 1995 році. Отримати рішення виконавчого комітету щодо внесення відповідних змін стосовно описки в допущених відносно написання імені та прізвища мого батька є неможливим, оскільки з 29 квітня 2021 року Жидачівська районна рада є припиненою. У зв`язку з неможливістю внести відповідні виправлення в свідоцтво та рішення в позасудовому порядку, заявник звернулася до суду з цією заявою. Ухвалою суду від 10 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року витребувано у Жидачівської державної нотаріальної контори (адреса: вул. Шашкевича, 2, м. Жидачів, Стрийського району Львівської області, 81700, електронна пошта: info@gd.lv.notary.gov.ua) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В судове засідання учасники справи не з`явилися, заявник просила справу розглянути за її відсутністю. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про судове засідання, причини неявки суду не повідомило, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , виданого 01 серпня 1967 року, актовий запис № 47, свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 20.02.1964 року, актовий запис № 5, та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом РАЦС м. Харків 04 листопада 1989 року, актовий запис № 1434. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 12 вересня 1995 року, актовий запис № 43. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відомостями Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2024 № 481/02-31. 31 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її брата - [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області від 31.10.2024 № 481/02-31 відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з розбіжностями в свідоцтві про смерть спадкодавця та правовстановлюючих документах на майно, що належить батькові [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син - [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, а саме « [PERSON] » - « [PERSON] ». Відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області, записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 147 30 серпня 1989 року, житловий будинок по [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) на праві особистої власності належить гр. [PERSON] . В додатку до рішення виконавчого комітету Жидачівської районної Ради народних депутатів від 17.08.1989 р. № 237 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» у Списку громадян та колгоспних дворів в селах району, яким оформляється право власності на житловий будинок і видається свідоцтво, у пункті 46 зазначено, що « [PERSON] ». При цьому, у Будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в банку [ADDRESS] , зазначено прізвище, ім`я та по-батькові « [PERSON] ». Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1261, 1262 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. 4.14, 4.17 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як зазначено у пункті 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Справи про встановлення юридичних фактів, можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ст. 81 ЦПК України). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підстав\~досліджених в\~судовому засіданні\~доказів,\~які відповідають\~критеріям належності\~та допустимості,\~не викликають\~сумнівів у\~їх достовірності,\~судом встановлено\~і не\~викликає сумніву,\~що видане25.08.1989 Жидачівськоою районною Радою народних депутатів свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, записане в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 147, належить [PERSON] . Так само [PERSON] стосується пункт 46 Списку громадян та колгоспних дворів в селах району, яким оформляється право власності на житловий будинок, що є додатком до рішення виконавчого комітету Жидачівської районної Ради народних депутатів від 17.08.1989 р. № 237 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків». Помилки в написанні імені та по-батькові останнього у правовстановлюючих документах виникли через описку, оскільки ім`я та по-батькові, зазначені у свідоцтві та списку не відповідають імені та по-батькові, які зазначені у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] та свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого 20 лютого 1964 р., актовий запис № 5. При цьому, факт належності правовстановлюючого документів померлому [INFO] [PERSON] має юридичне значення, оскільки його встановлення зумовлює виникнення майнових прав у заявника, пов`язаних з можливістю реалізації права на оформлення спадкових прав на спадщину. Заявник позбавлена можливості внести відповідні виправлення у правовстановлюючі документи, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтва видавались до 01 січня 2016 року, а батько заявниці помер у 1995 році. Отримати рішення виконавчого комітету щодо внесення відповідних змін стосовно описки в допущених відносно написання імені та прізвища мого батька є неможливим, оскільки з 29 квітня 2021 року Жидачівська районна рада є припиненою, що підтверджується відомостями в державних реєстрах. Чинним законодавством не передбачено встановлення зазначеного факту в іншому порядку, окрім як встановлення факту належності правовстановлюючого документа в порядку ст. 315 ЦПК України. Крім того, встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки зазначений факт лише підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю, не порушує прав інших спадкоємців (якщо такі є), враховуючи, що питання видачі свідоцтва про право на спадщину належить до дискреційних повноважень нотаріуса за місцем відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд задовольняє заяву [PERSON] про встановлення факту належності документа у повному обсязі.

Outcome: approved