Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

30.06.2025 до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Служби у справах дітей Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Грабовецько - Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок неналежного виконання батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини, загрози її життю та здоров`ю, рішенням Виконавчого комітету Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 30.12.2020 №72 у [PERSON] та [PERSON] було відібрано [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Розпорядженням Мелітопольської РДА Запорізької області №51 від 17.02.2021 дитину направлено на тимчасове перебування до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР на повне державне забезпечення. У зв`язку з початком бойових дій та окупацією території, на якій розташовувався будинок дитини, заклад було евакуйовано до іншого міста (Львівська область). Малолітній [PERSON] перебував в установі з 18.02.2021 по 01.12.2023. Рішенням виконавчого комітету Грабовецько - Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 29.11.2023 №137, дитині призначено опікуна - [PERSON] , в сім`ї якого дитина проживає зараз. Батьки малолітнього [PERSON] не вжили жодних заходів щодо возз`єднання родини. Отже, на думку представника позивача, відповідачами свідомо обрано такі життєві умови, за якими їхня участь у вихованні дитини відсутня, що в свою чергу свідчить про їхнє ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав у цьому випадку створить правові передумови для подальшого усиновлення дитини, що повністю відповідатиме його найкращим інтересам. Враховуючи наведене, позивач вважає, що наявні законні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 02.07.2025 цивільну справу прийнято до провадження судді Кругліковою А.В. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.09.2025 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з?явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Відповідачі не скористались своїм правом надати відзив на позовну заяву або прийняти участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку. У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Також зазначив, що у липні 2023 року став на облік кандидатів в опікуни у службі у справах дітей, де він працює та станом на час розгляду цієї справи дитина [PERSON] перебуває у його сім`ї, як у опікуна. В подальшому, як зазначив представник третьої особи, останній має намір усиновити дитину [PERSON] після вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 27.11.2020, про що складено відповідний актовий запис №1325. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 30.12.2020 №72 у [PERSON] та [PERSON] було відібрано [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Відповідно до розпорядження Мелітопольської РДА Запорізької області №51 від 17.02.2021, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , направлено на тимчасове перебування до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР на повне державне забезпечення. Як вбачається з відповіді КУ Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 06.11.2024 №0796, малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував в установі з 18.02.2021 по 01.12.2023. На підставі рішення виконавчого комітету Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 29.11.2023 №137 «Про встановлення опіки та призначення опікуна над дитиною, позбавленою батьківського піклування [PERSON] , [INFO] » малолітній [PERSON] 01.12.2023 вибув під опіку, на виховання та утримання опікуна. Згідно з наказом Служби у справах дітей Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 08.02.2025 №9, наказано взяти малолітнього [PERSON] , [INFO] , на первинний облік за місцем походження дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Терпіннівської сільської ради, як дитину, позбавлену батьківського піклування. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 29.04.2025 №01-17/2, Служба у справах дітей Терпіннівської сільської ради вважає за доцільне ініціювати позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у судовому порядку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21. У рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18). Судом при розгляді розгляді справи по суті прийнято до уваги, що представник третьої особи у цій справі - [PERSON] одночасно є опікуном малолітної дитини [PERSON] , відносно батьків якого заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав. У зв`язку з чим, враховуючи, що [PERSON] став на облік кандидатів в опікуни у липні 2023 року, тобто після введення воєнного стану в Україні та оголошення мобілізації, суд вбачає в даному випадку при вирішенні спору в спірних правовідносинах створення штучних правовідносин та намаганні застосувати способи захисту сімейних прав та інтересів дитини з метою можливості в подальшому усиновити дитину [PERSON] та, як наслідок, отримати законні підстави для звільнення з військової служби через наявні сімейні обставини під час дії воєнного стану у відповідності до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема те, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, що відповідатиме основним інтересам дитини [PERSON] , зокрема збереженню його зв`язку з рідними батьками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у цій справі у зв`язку з відмовою у позові покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed