Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , згідно вимог якого просить суд стягнути з відповідача 113 781,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 337,81 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири в будинку на 4 поверсі за адресою: [ADDRESS] , яку з 10 січня 2024 року було затоплено відповідачем - [PERSON] , який є власником квартири на п`ятому поверсі за адресою: [ADDRESS] . Відтак, у зв`язку з залиттям квартири позивача, останньому було завдано матеріальну та моральну шкоду, яку не було відшкодовано відповідачем, що зумовило позивача звернутись до суду. Таким чином, позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 113 781, 00 грн. та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.; - стягнути з з [PERSON] понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1 337,81 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, судові документи відповідачу не були врученні та конверт було повернуто за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання, то в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2007, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю. (зареєстрованого в реєстрі за № 3936) та реєстраційним написом на правовстановлюючому документі від 10 вересня 2007 (записаний у реєстрову книгу №д.146-110 за реєстровим №3781). Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.02.2024 року, номер інформаційної довідки 367863550. Вказана квартира розташована поверхом вище і відповідач нею користується. Так, 20 січня 2024 року квартиру позивача було затоплено відповідачем, на підставі чого 15 січня 2024 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» із заявою з повідомленням про факт залиття квартири, а також про створення комісії, яка встановить причини затоплення та складе офіційний акт з детальним описом інциденту, що стався. 17 січня 2024 року комісією у складі уповноважених представників обслуговуючої житлової організації був складений Акт № 30 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) затвердженої форми за зразком, визначеним у додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі за текстом - «Правил») відповідно до вимог Правил, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76. Так, вказаним актом було зафіксовано, що у кімнаті площею 45 м.кв.: -на стелі, яка влаштована з гіпсокартонних плит та пофарбована водоемульсійною фарбою, спостерігаються сліди від залиття по всій площі; -на стінах, облаштованих шпалерами, спостерігаються сліди від залиття та віддшарування шпалер по всій площі; -на підлозі, яка облаштована ламінатом, спостерігаються замокання та здуття стиків ламінату від залиття по всій площі. В туалетній кімнаті площею 6 м.кв. - на стелі, яка влаштована з гіпсокартонних плит та пофарбована водоемульсійною фарбою, спостерігаються сліди від залиття по всій площі. В гардеробній кімнаті площею 4 м.кв. - на стелі, яка влаштована з гіпсокартонних плит та пофарбована водоемульсійною фарбою, спостерігаються сліди від залиття приблизно 0,01 м.кв. Таким чином, позивач стверджує, що даним актом підтверджується факт залиття усіх приміщень його квартири. Також, у акті було зазначено, що причиною залиття є грубе та систематичне порушення порушення обов`язків співвласниками, в частині здійснення ремонту спільного майна багатоквартирного будинку (будівельних конструкцій, інженерних мереж тощо), зокрема, самовільне втручання власником квартири [ADDRESS] в трубопровід централізованого опалення, від якого функціонують рушникосушарки, шляхом демонтажу рушникосушарки зі встановленням заглушок, що призвело до припинення циркуляції теплоносія та пошкодження трубопроводу. Так, для визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача ФОП [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ та МІБ №138, Свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів №259 від 28.07.2016 року) з метою визначення справедливої ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі і майну, що знаходилось в ній на момент залиття. 05 лютого 2024 року за результатами проведення незалежної оцінки зазначеного майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] був оформлений висновок про оцінку ринкової вартості: права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, що знаходилось в ній на момент залиття. Так, суб`єктом оціночної діяльності у вказаному висновку зазначено, що за результатами проведеної незалежної оцінки ринкова вартість об`єкта оцінки - права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і майну, що знаходилося в ній на момент залиття складає 113 781,00 грн. Також позивач вказує, що неправомірними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях та стані постійного стресу, негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального ним користування, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Внаслідок затоплення квартири, [PERSON] разом з дружиною були змушені тривалий час використовувати інше житло, оскільки їхня квартира була непридатною для проживання. Таким чином, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. З врахуванням зазначених обставин, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізично або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Згідно п.п. 6.18 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року (далі - Правил), власники житлових будинків та квартир зобов`язані здійснювати своєчасне проведення їх ремонту, забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами. Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі-Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6. Правил). За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 27 грудня 2019 року по справі № 686/11256/16-ц, (провадження № 61-28098св18), акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. В додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття . Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу, відповідач в ході розгляду справи не спростував. Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що залиття квартири позивача, відбулося з вини власника квартири [ADDRESS] , а іншого у спростування доводів позивача суду надано не було. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про задоволення вимог щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 113 781, 00 грн. на користь позивача з відповідача. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до такого висновку. Відповідно до положень ч.1, п.3 ч.ч.2-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вирішуючи питання щодо моральної шкоди, судом враховується тривалість порушення прав позивача; час та зусилля, що потрібні останньому для відновлення попереднього стану; глибину душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна; порушення нормального ритму життя; тяжкість вимушених змін (неможливість використовувати належним чином своє майно), а також вимоги розумності та справедливості. Суд вважає, що позивачем доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок залиття його квартири, оскільки залиття квартири викликало у позивача моральні страждання, які виразилися у постійних переживаннях щодо необхідності відновлення нормального стану квартири та не можливості нормального проживання у квартирі. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди,

Outcome: partial