Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

Адвокат Старюк Віталій Анатолійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, шляхом застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за договором про іпотечний кредит №НЕН3GI0000002863 від 18 січня 2008 року [PERSON] є споживачем фінансових послуг банку, на підставі чого ним було отримано від ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» кредит у розмірі 77800, 00 грн. на поліпшення якості квартири, строком користування до 18.01.2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячний платіж, відповідно до річної процентної ставки у розмірі 15% - 1100,00 грн. 15 вересня 2008 року [PERSON] був змушений підписати ініційовану банком Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит №НЕН3GI0000002863 від 18 січня 2008 року, згідно якої відбулася заміна (конвертація) валюти кредиту з "гривні" на "долар США", це було зумовлено тиском зі сторони банку та погрозою, що при невиконанні цієї умови позичальника кредиту змусять достроково повернути всю суму позики. Зазначив, що згідно п. 4 розділу 4 (Резервування ресурсів) Додаткової угоди від 15.09.2008 року, для виконання зобов?язань за договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення Кредиту і надає Позичальнику право на їх використання. Додатковою угодою від 15.09.2008 р. до Кредитного договору (п.4, п.п.8.1) банком встановлена додаткова щомісячна комісія у вигляді винагороди за резервування ресурсів - 3% від суми зарезервованих ресурсів, що є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Вважає, що кредитор неправомірно стягнув з [PERSON] за період з 15.09.2008 року по 10.11.2015 рік суму 2833,71 доларів США щомісячної комісії у вигляді нагороди за резервування ресурсів, яка повинна бути зарахована в рахунок погашення основного боргу за кредитом. Просив задовольнити позовні вимоги, застосувавши наслідки недійсності правочину відносно нікчемних умов (п.4, п.п.8.1) додаткової угоди від 15.09.2008 року до договору про іпотечний кредит №НЕН3GI0000002863 від 18 січня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», якими була встановлена додаткова щомісячна комісія у вигляді 3% винагороди від суми зарезервованих ресурсів та зарахувати в рахунок погашення основного кредитного боргу (відсотки, тіло кредиту) [PERSON] у розмірі 13897,46 доларів США, що еквівалентно 316167,22 грн., встановленого рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 12 січня 2016 року кошти у розмірі 2833,71 доларів США, які були сплачені кредитору на виконання умов додаткової угоди від 15.09.2008 року, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою суду від 04.09.2024 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 04.10.2024 року представником відповідача через систему «Електронний суд» поданий відзив, у якому останній зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає, що позивач не надав до суду належні та допустимі докази розміру суми винагороди (комісії) яку він вказує у позовній заяві як сплачену за кредитним договором. Вказав, що своїми позовними вимогами [PERSON] фактично просить суд змінити рішення суду по справі №668/13991/15-ц про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 13897,46 доларів США, що еквівалентно 316167,22 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №HEH3GI0000002863 від 18.01.2008 року та пеню в сумі 9081,12 грн., оскільки вказана сума заборгованості основана на розрахунку заборгованості, який включає в себе нарахування та сплату [PERSON] комісії/винагороди за кредитним договором. Також зазначив, що [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину. Вважає вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 18.12.2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його адвокат не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи у його та його представника відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява від останнього про розгляд справи у його відсутність, просив при винесенні рішення врахувати, що АТ КБ «Приватбанк» заперечує проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Зважаючи на те, що сторони за справою в судове засідання не з`явились, відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №НЕН3GI0000002863, за яким кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 77800,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 77800,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається строком погашення не пізніше 18.01.2023 року на: поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 15 вересня 2008 року між Приватбанком та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит №НЕН3GI0000002863 від 18.01.2008 року. Згідно п. 4.1, 4.2 Додаткової угоди для виконання зобов`язань за даним договором банк резервує ресурси в розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (Додаток №2) до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане права, зазначене у п. 4.1 Договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті 8.1. Договору. Відповідно п. 8.1 Додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 15.09.2008 року по 18.01.2023 року включно у вигляді строкового кредиту (далі - кредит) у розмірі 16486,32 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 (нуль)% від суми виданого кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3 (три) % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 Договору. Станом на 15.09.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит №НЕН3GI0000002863 від 18.01.2008 року складає 78474,86 грн., що еквівалентно 16486,32 доларів США. Періодом сплати вважати по 18 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки розраховані відповідно до п.п. 3.1, 3.3, винагороди розрахованої відповідно до п.п. 1.1., 3.6 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (Додаток №2), який розраховується згідно залишка заборговано т за кредитом станом на 15.09.2008 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12.01.2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 13897,46 доларів США, що еквівалентно 316167 грн. 22 коп. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № HEH3GІ0000002863 від 18.01.2008 року та пеню в сумі 9081 грн. 12 коп. та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4878 грн. 72 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12.01.2016 року залишено без змін. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2021 року у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», тертя особа, на стороні позивача: [PERSON] , про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеним під приводом обману відмовлено. Постановою Херсонського апеляційного суду від 21.10.2021 року апеляційну скаргу адвоката Старюка Віталія Анатолійовича, який діє від імені [PERSON] задоволено частково, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті рішення залишено без змін. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач у позовній заяві зазначає вимогу про зарахування в рахунок погашення основного кредитного боргу грошових коштів у розмірі 2833,71 доларів США, які, за його твердженням, були сплачені на виконання умов додаткової угоди. Однак такі доводи не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі, оскільки позивачем не подано жодного доказу на підтвердження факту перерахування або зарахування вказаних коштів на рахунок банку. Матеріали справи не містять жодних документів, які б свідчили про рух коштів чи підтверджували їх надходження на банківський рахунок відповідача зокрема, відсутні банківські виписки, платіжні доручення, квитанції про оплату чи інші первинні фінансові документи, що могли б засвідчити проведення відповідної операції. Суд також бере до уваги те, що в ході розгляду справи сторони не заявляли будь-яких клопотань про витребування фінансової інформації, яка могла б мати значення для встановлення обставин справи, зокрема руху коштів по рахунках, призначення платежів чи підтвердження факту їх надходження. Відсутність таких клопотань свідчить про те, що позивач фактично не вживав процесуальних заходів для доведення наведених у позові тверджень. Зарахування будь-якої суми в рахунок погашення кредитного зобов`язання можливе лише за умови доведення факту надходження цих коштів на рахунок кредитора. Таке надходження повинно бути підтверджене відповідними банківськими документами, які мають об`єктивний характер, однак жодного з подібних доказів позивачем не надано. Таким чином, у суду відсутня фактична можливість перевірити як сам факт сплати, так і можливе зарахування цих сум у рахунок погашення основного боргу. За правилами змагальності та відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторону, яка посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог. Суд не має права збирати докази замість сторін та не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях. Відсутність доказів фактичного руху коштів робить неможливим встановлення обставин, на які посилається позивач. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню. Позивач не підтвердив факт здійснення відповідного платежу, а матеріали справи не містять будь-яких даних, які могли б свідчити про зарахування вказаних коштів на рахунок відповідача. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на останнього.

Outcome: dismissed