Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0515 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0515 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із ти що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою первісні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити та не заперечують щодо задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити та не заперечує проти задоволення первісних позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом було встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0930 га, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД № 002295 від 05.05.2000 року. Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 16173, [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 415 га яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД № 002295 від 05.05.2000 року. Згідно відповіді Головного управління держгеокадастру в Одеській області управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин від 06.08.2025 року у відділі наявний примірник державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД №002295, згідно якого акт виданий [PERSON] , [PERSON] та наявний запис про зміни у межах і розмірах земельної ділянки, а саме «На підставі договору купівлі - продажу р.№16173 від 28.12.2000р. гр. [PERSON] має частку земельної ділянки площе 0,0415 га». Враховуючи вищезазначене [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0515 га, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідковою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 82988030 від 22.10.2025 року згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Статтею 529 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.11.1983 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу УРСР, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.09.1996 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.08.1967 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , тому вважаються такими що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Крім цього, судом встановлено, що частину спадкового майна [PERSON] та [PERSON] вже оформили та на їх ім`я 01.07.2005 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частині на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених первісних та зустрічних позовних вимог про визнання права власності на спадкове майнота право позивача за первісним та за зустрічним позовом на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє первісний та зустрічний позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved