Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

09.11.2022 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до\~ [PERSON] \~про поділ майна подружжя, який 16.04.2025 року було уточнено. Уточнені вимоги обґрунтовані таким. 15.03.2014 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу дітей сторони не мають. Під час шлюбу за спільні кошти 12.07.2014 року сторони придбали 1/3 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок загальною площею 66,3 кв.м, житловою площею 41,1\~кв.м, розташований на земельній ділянці площею 0,0362 га, кадастровий 2310100000:03:016:0119.\~Житловий будинок належав продавцю [PERSON] на приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 17.07.2013 року за р. № 4-318. Право власності на житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 17.07.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого № 107771923101.\~Продаж цей за домовленістю сторін вчинявся за 157 665,00 грн. Згідно з висновком про ринкову вартість житлового будинку станом на 21.10.2022 року становить 567 053,00 грн. (1/3 частина вартості житлового будинку становить 189\~017 грн. 67 коп. : 2 = 94\~508,00 грн., що і є ціною позову).\~Під час перебування в шлюбі сторони також за спільні кошти 12.07.2014 року придбали 1/3 частку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка за номером [ADDRESS] , загальною площею 0,0362 кадастровий номер 2310100000: 03:016:0119.\~Загальна ділянка площею 0,0362 га, належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2013 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою за р. № 4-317. Право власності на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107705523101.\~Продавець [PERSON] передала у власність покупцю [PERSON] 1/3 частку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка за номером [ADDRESS] , загальною площею 0,0362 га кадастровий номер 2310100000: 03:016:0119. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).\~Продаж цей за домовленістю сторін вчинявся за 142 335,00 грн. Згідно з висновком про ринкову вартість земельної ділянки від 21.10.2022 року ринкова вартість земельної ділянки складає 108 643,00 грн. (1/3 частина вартості земельної ділянки становить 36\~214 грн. 33 коп.: 2 = 18\~107 грн. 17 коп., що і є ціною позову).\~Після укладення договору купівлі-продажу 1/3 частки будинку та 1/3 частки земельної ділянки власником є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2014 року, в якому власником 1/3 частки житлового будинку та 1/3 частки земельної ділянки є\~ [PERSON] . Так як, з липня 2020 року фактично припинені шлюбні стосунки, сторони проживають окремо, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 року шлюб розірвано, проте не вирішено питання поділу майна, позивач звернувся до суду за захистом свого права. Просить суд: - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на 5/6 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на 5/6 частин земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на 1/6 частину земельної\~ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у вигляді судового збору. Ухвалою судді від 11.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 07.02.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову обґрунтовано таким. Дійсно 15.03.2014 року сторони уклали шлюб, який рішенням суду від 01.12.2022\~ року розірвано. Позивач зазначає, що під час перебування в шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти 12.07.2014 року придбали 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та під час купівлі сплатили продавцю\~ [PERSON] за частку будинку та земельної ділянки 100 000,00 грн.\~Тобто, виходячи з позовної заяви, позивач вважає, що вони за чотири місяці шлюбу спільно заощадили 100 000,00 грн. Хоча сторони в 2014 році отримували заробітну плату в розмірі 6\~000,00 грн. на місяць. Таким чином, вбачається, що вони із заробітку за чотири місяці в розмірі 24 000,00 грн. фізично не змогли заощадити спільно 100 000,00 грн. для купівлі зазначеного майна.\~Однак зазначене твердження позивача про купівлю вищезазначеного майна за спільні кошти не відповідає дійсності. Разом з позивачем вони проживали з моменту укладення шлюбу та спільне господарство вели також з цього часу, а саме з березня 2014 року.\~Дійсно у липні 2014 року [PERSON] прийняла рішення щодо купівлі за власні кошти 1/3 частини будинку та 1/3 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та матір колишнього чоловіка [PERSON] , яка купила 2/3 частки будинку та 2/3 частки земельної ділянки. Вартість придбаної [PERSON] склала 100 000,00 грн.\~В липні 2010 року [PERSON] уклала депозитний договір \~ [NUMBER] на суму 100 000,00 гривень, який проланговувала на протязі чотирьох років. З виписки по розрахунку за депозитним договором стандарт 26355620424985 від 13.03.2015 року вбачається, що депозит було відкрито у сумі 100 000,00 грн. та відсотки на суму депозиту нараховувались щомісяця до 12.06.2014 року включно, та 12.06.2014 року здійснений переказ суми депозиту з відсотками на картку в сумі 119\~555 грн. 48 коп., що підтверджується випискою з системи ПАТ КБ ПриватБанк від 13.03.2015 року.\~Відповідно платіжного доручення № 5806 від 12.07.2014 року [PERSON] сплатила \~ [PERSON] 100 000,00 грн. за купівлю житлового будинку та земельної ділянки згідно з договором купівлі-продажу від 12.07.2014 року, що розташовані за адресою: [ADDRESS] .\~З виписки-повідомлення від 11.07.2014 року вбачається, що [PERSON] відкрила поточний рахунок № [NUMBER] , з якого і відбулось перерахування коштів за договором купівлі-продажу від 12.07.2014 року. Таким чином, позов не підлягає задоволенню, оскільки 1/3 частина будинку та 1/3 частина земельної ділянки є особистою власністю [PERSON] і не є спільним майном подружжя. 09.02.2023 року позивачем подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив викладено аналогічний зміст уточненого позову. Додатково зазначено, що право власності у позивача на спірні частини будинку та земельної ділянки виникло під час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання та під час існування між сторонами теплих стосунків. В відзиві [PERSON] посилається на те, що нею був у липні 2010 року укладений депозитний договір на суму 100\~000,00 грн. та саме за ці кошти була придбана спірна частина домоволодіння та земельна ділянка. [PERSON] не заперечує, що вони придбали майно за спільні кошти.\~ При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї,\~то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя.\~ Просить позов задовольнити. Ухвалою від 12.02.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 14.03.2023 року [PERSON] в особі представника адвоката Нікончик Н.В. до суду подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою власністю, з клопотанням про поновлення строку для звернення до суду з зустрічним позовом. 27.03.2025 року позивачем в порядку усунення недоліків через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву. Відзив на уточнену позовну заяву стороною відповідача не подано. Ухвалою суду від 26.05.2025 року поновлено відповідачу [PERSON] строки пред`явлення зустрічного позову, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю. 26.05.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, за клопотанням представника відповідача адвоката \~Нікончик Н.В. витребувано \~інформацію з банківських установ щодо наявності у [PERSON] депозитних договорів з січня 2022 року по 01.12.2022 року; завірену належним чином копію укладеного \~ [PERSON] в липні 2010 року депозитного договору на суму 100 000,00 грн., із зазначенням руху коштів за цим договором та наступними пролангаціями, і закриттям. Також, судом витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. інформацію: щодо наявності чи відсутності заяви [PERSON] або \~ [PERSON] про набуття майна [PERSON] у особисту приватну власність за власні кошти, якщо така заява наявна, то надати її копію; надати копії згод [PERSON] на придбання майна\~ [PERSON] 08.07.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. повідомлено суд, що нотаріальні документи та спадкові справи по 2022 рік включно передані на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву. Ухвалою суду від 24.07.2025 року судом витребувано із Запорізького обласного державного нотаріального архіву\~інформацію щодо наявності чи відсутності заяви [PERSON] або\~ [PERSON] про набуття майна [PERSON] у особисту приватну власність за власні кошти, якщо така заява наявна, то надати її копію; надати копії згод [PERSON] на придбання майна [PERSON] 13.10.2025 року судом повторно витребувано інформацію із Запорізького обласного державного нотаріального архіву. 04.11.2025 року до суду завідувачем Запорізького обласного державного нотаріального архіву Кибальною Т.М. надано відповідь та копія заяви від імені [PERSON] .\~ У судове засідання\~позивач не з`явився, свої інтереси в суді довірив представляти адвокату Мельніковій А.А., яка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати без її участі. Відповідач та її представник адвокат Нікончик Н.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] була повідомлена судом своєчасно та належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої до суду не надходило. Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому суд також зазначає, що відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон\~Аліментаріа\~Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм докази. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.03.2014 року між \~ [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 19). 01.12.2022\~року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони дітей не мають. Під час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано наступне нерухоме майно: -1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 12.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі № 7764 (а.с. 13-14); - 1/3 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0362 кадастровий номер 2310100000: 03:016:0119, що підтверджено договором купівлі-продажу від 12.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі № 7765 (а.с. 16-17). Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24171550 від 12.07.2014 року, № 24172280 від 12.07.2014 року, право приватної спільної часткової власності на зазначене майно зареєстроване за [PERSON] (а.с. 15, 18). Згідно з висновком про ринкову вартість нерухомого майна від 21.10.2022 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість 1/3 частки об`єкта оцінки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складає 189\~017 грн. 67 коп. (ас. 36). Ринкова вартість земельної ділянки 1/3 частина за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0362 га, кадастровий № 2310100000:03:016:0119, станом на 21.10.2022 року складає 36\~214 грн. 33 коп. (а.с. 38). Відповідач та її представник не надали до суду заперечень з приводу оцінки ринкової вартості майна. Суд звертає увагу, що згідно з п. 3 договорів купівлі-продажу від 12.07.2014 року продаж житлового будинку\~ здійснено за 157\~665,00 грн. (1/3 частина 52\~555,00 грн.), а зазначеної вище земельної ділянки здійснено за 142\~335,00 грн. (1/3 частина 47\~445,00 грн.), тобто загальна вартість витрат, понесених сторонами у справі \~100\~000,00 грн. Продавцем за даними угодами була [PERSON] . Платіжним дорученням № 5806 від 12.07.2014 року підтверджено надходження коштів на рахунок продавця [PERSON] (ПАТ «КБ «Надра» Запорізьке РУ, рахунок № [NUMBER] ) від платника ПАТ «КБ «Надра», рахунок № [NUMBER] призначення платежу сплата за купівлю житлового будинку та земельної ділянки\~ згідно з договором купівлі-продажу від 12.07.2014 року, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , сума 100\~000,00 грн. (а.с. 51, зворіт). Випискою-повідомлення ПАТ КБ «Надра» від 11.07.2014 року до Договору про комплексне банківське обслуговування підтверджено, що рахунок № [NUMBER] (гривневий) належить [PERSON] , даний рахунок відкрито 11.07.2014 року на підставі анкети-заяви клієнта (а.с. 53). На запити суду АТ «Державний ощадний банк України», АТ «КОМІНБАНК» повідомили листами, що депозитні рахунки на ім`я [PERSON] у період з січня 2022 року по 01.12.2022 року не відкривались (а.с. 176-177). З листа АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» від 23.06.2025 року вбачається, що клієнтом [PERSON] \~ 20.12.2021 року було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] на суму 41\~392 грн. 09 коп., дата закриття 22.06.2022 року (а.с. 173). АТ КБ «ПРИВАБАНК» надав на запит суду інформацію від 26.05.2025 року, з якої вбачається, що 10.06.2013 року відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , баланс на початок періоду 100\~000,00 грн. З виписки за договором за період 10.06.2013 року 26.05.2025 року встановлено, що\~12.06.2014 року було здійснено переказ суми депозиту на карту [NUMBER] (а.с. 189-191). Запорізьким обласним нотаріальним архівом надано на адресу суду лист та копію заяви від імені [PERSON] . З листа № 1453/01-21 від 27.10.2025 року судом встановлено, що у договорах купівлі-продажу від 12.07.2014 року\~ відсутні заяви [PERSON] або [PERSON] про набуття майна [PERSON] у особисту приватну власність за власні кошти. Судом оглянуто копію заяви від імені [PERSON] , який 12.07.2014 року підписав власноручно заяву, в якій зазначено, що він надає згоду своїй дружині [PERSON] на придбання за спільні кошти у спільну сумісну власність житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, на якій він розташовані, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за ціну та на умовах за її розсудом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Головними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову. Частиною першою ст. 61\~СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою ст. 69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями ст. 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Аналізуючи наведені норми закону та докази, суд дійшов висновку, що спірне\~майно було набуто сторонами під час перебування в шлюбі, а отже є відповідно до ст. 60\~СК України об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Приписами частин 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Ткачука О.С., суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М., в Ухвалі від 01.02.2017 року у справі № 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно до ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Аналіз ст. 65 СК України свідчить про існування презумпції розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, зокрема і здійснення витрат в інтересах сім`ї. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] не спростувала вказану презумпцію та не довела того, що грошові кошти, зняті нею з депозиту у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби. Крім того, суд звертає увагу, що при укладенні договорів\~ купівлі-продажу 12.07.2014 року нотаріусом було роз`яснено права подружжя під час укладення договорів, пояснюючи правові наслідки умов, що відповідають законодавству, а також перевіряючи документи та особи сторін, щоб переконатися, що укладення договорів не порушувало їхніх прав. Пояснення нотаріуса охоплює розуміння умов договору та його правових наслідків для кожної зі сторін. Даний факт підтверджено заявою [PERSON] , в якій останній зазначив, що\~ він надає згоду своїй дружині [PERSON] на придбання за спільні кошти у спільну сумісну власність житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, на якій він розташовані, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Тобто, відбулось набуття у спільну сумісну власність за спільні кошти подружжя нерухомого майна, а отже відсутні підстави для визнання даного майна особистою приватною власністю саме [PERSON] . Суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача\~ [PERSON] , оскільки останній в уточненому позові просив визнати за ним право власності на 5/6 часток нерухомого майна, хоча предметом розподілу є лише 1/3 частина житлового будинку та 1/3 частина земельної ділянки. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При пред`явленні позову позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1\~126 грн. 20 коп., що підтверджується копією квитанції № 4 від 02.11.2022 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: partial