Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

У лютому 2025 року представник ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» Титаренко В.В. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014-RO-82-89485441 від 17.05.2021 в сумі 62 984,27 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.05.2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-8948544, відповідно до якого банк відкриває поточний рахунок «для виплат» в гривні на ім`я клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до правил та тарифів банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Поточний рахунок призначений для зарахування коштів кредиту згідно цієї заяви-договору, а також внесення клієнтом готівкових та безготівкових коштів на поточний рахунок виключно з метою погашення Кредиту. Договір підписано за допомогою Електронного підпису клієнта. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язався надати клієнту кредит в сумі 54 526,53 грн, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Строк кредиту становить 72 місяці. Всупереч умовам кредитного договору, позичальник припинила виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинила здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014-RO-82-89485441 від 17.05.2021. Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму 62 984,27 грн, з яких: 52085,90 грн сума заборгованості за кредитом; 10 898,37 грн сума заборгованості за процентами. Позивач направив відповідачу досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Проте станом на дату подачі позову вказана досудова вимога відповідачем в повному обсязі не виконана, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернувся до суду із вказаною позовною заявою. Заперечуючи позовні вимоги, [PERSON] подала письмові пояснення у яких зазначено, що первісний кредитор - АТ «Райффайзен Банк Аваль» вже звертався вже у 2023 році до [PERSON] із позовом до суду, в результаті розгляду якого було прийнято заочне судове рішення від 29.01.2024 по справі № 357/13313/23 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованості у розмірі 92 577,88 грн. та судового збору в розмірі 2 684 грн. В подальшому, на виконання вказаного судового рішення від 29.01.2024 АТ «Райффайзен Банк» було отримано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання до приватному виконавцю Сидорчуку Андрію Анатолійовичу, який 19.04.2024 відкрив виконавче провадження № 74807548. В межах ВП № 74807548 із [PERSON] проводяться стягнення із її заробітної плати, та за період із червня 2024 року по травень 2025 року із [PERSON] вже утримано 32810,92 гривень. Окрім того, відповідач зазначає, що складений AT «Райффазен Банк» розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції, не може бути належним доказом наявності заборгованості. Розрахунок суми заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Позивача) і не вважається належним доказом підтвердження заборгованості. Із наведеного Розрахунку не вбачається алгоритм та черговість зарахування сплачених сум, зокрема механізм та пропорції, пріоритетність їх зарахування на погашення як тіла кредиту так і процентів і т.п. Відповідач, вважає, що до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів видачі Позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу кредитного договору, меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника первісним кредитором. А також, у поясненнях зазначено, що договір відступлення права вимоги від 20.12.2022 № 114/2-57-F, укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» не містить акту приймання- передачі документації за договором відступлення права вимоги та портфелю заборгованості, а тому відсутні докази, що позивач набув права грошової вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за договором № 014-RO-82-89485441 перед AT «Райффайзен Банк». Окрім того, відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказано, що заявлені Позивачем вимоги про стягнення боргу за споживчим кредитом (який видано АТ «Райффайзен Банк» строком на 72 місяці - до 17.05.2027р., із щомісячним ануїтетними платежем 2394,84 гривень) за період часу із 17.05.2021 року по 19.06.2023 року включно виходять за межі позовної давності. Відповідач вважає, що трирічний строк звернення щодо стягнення боргу та нарахованих процентів, - при поданні позову в лютому 2025 року, обмежується березнем 2022 року. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 24.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначив справу до розгляду. 05.05.2025 відповідач [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи. 29.07.2025 відповідач [PERSON] подала письмові пояснення по справі, заяву про застосування строків позовної давності. 21.08.2025 представник позивача [PERSON] сформував через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі. Ухвалою суду від 11.09.2025 витребувано докази від АТ «Райффайзен Банк». 29.09.2025 на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2025 надійшов лист від АТ «Райффайзен Банк». 20.10.2025 представник позивача Титаренко В.В. сформував через систему «Електронний суд» клопотання про повторне витребування доказів. Ухвалою суду від 21.10.2025 повторно витребувано докази від АТ «Райффайзен Банк». 10.11.2025 на адресу суду від АТ «Райффайзен Банк», на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2025, надійшов лист, до якого долучено диск. Позивач в судове засідання не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 02.05.2025, 10.06.2025, 28.07.2025, 08.09.2025 представник позивача Титаренко В.В. подавав через систему «Електронний суд» заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримано. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, 11.09.2025 відповідач суду пояснила, що вона укладала лише один договір в АТ «Райффайзен Банк», щодо якого існує рішення суду, на підставі якого відбувається стягнення із заробітної плати. А також, ствердила, що жодних додаткових угод не укладала. 11.11.2025 відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила зменшити витрати на правничу допомогу та судовий збір. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.05.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-89485441. Відповідно до п. 1.1. договору Банк відкриває Поточний рахунок «для виплат» в гривні на ім`я Клієнта та здійснює його Розрахунково-касове обслуговування у відповідності до правил та тарифів Банку на ведення та обслуговування Поточних рахунків фізичних осіб. Поточний рахунок призначений для зарахування коштів Кредиту згідно цієї Заяви-Договору, а також внесення Клієнтом готівкових та безготівкових коштів на Поточний рахунок виключно з метою погашення Кредиту. На умовах цієї заяви-договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 54526,53 грн, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування (п. 1.2. договору). Згідно з п. 1.2.2. строк кредиту становить 72 місяці, з 17.05.2021 по визначену графіком дату останнього щомісячного ануїтетного платежу. Пунктом 1.2.3. визначено процентну ставку за користування кредитом. На період з 17.05.2021 по 18.07.2021 розмір процентної ставки за кредитом складає 0,01 % річних. З 18.07.2021 процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі 49,90 % річних, без укладання додаткової заяви до цієї заяви-договору. Дата сплати щомісячного ануїтетного\~ платежу 17 числа кожного календарного місяця згідно графіка. Встановлено, що вказаний договір підписано відповідачем електронним підписом 353977. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014-RO-82-89485441, станом на 19.06.2023 заборгованість за кредитом становить 62 984,27 грн, з яких: 52085,90 грн сума заборгованості за кредитом; 10 898,37 грн сума заборгованості за процентами. 20 грудня 2022 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» уклали договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, у відповідності до умов якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» приймає належні сервісному кредитору права вимоги до боржників, які вказані в реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.4. договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників та набуває прав грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр боржників доповнює, а не замінює попередній. Відповідно до реєстру боржників від 19.06.2023 до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема і за кредитним договором № 014-RO-82-89485441, укладеним 17.05.2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором № 014-RO-82-89485441 перейшло до позивача. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного ,електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний Договір № 014-RO-82-89485441 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 353977, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження твердження відповідача, щодо укладення лише одного кредитного договору з АТ «Раффайзен Банк», та що за кредитним договором № 014-RO-82-89485441, відбувається стягнення з відповідача за рішенням суду від 29.01.2024 по справі № 357/13313/23. З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2024 по справі № 357/13313/23 чітко вбачається, що з [PERSON] було стягнуто на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором № 014-RO82-98761814 у розмірі 92 577,88 грн. Тобто, мало місце укладення відповідачем [PERSON] з АТ «Раффайзен Банк» двох договорів, а саме: 28.07.2021 укладено договір № 014-RO82-98761814, а 17.05.2021 -\~ договір № 014-RO-82-89485441. Матеріали справи містять заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» від 17.05.2021, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, паспорт споживчого кредиту, заяву № 014-RO-82-89485441 на приєднання до договору добровільного страхування життя № РБ1704-г, з електронним підписом позичальника. Окрім того, з виписки по рахунку [NUMBER] вбачається, що 17.05.2021 на рахунок [PERSON] було зараховано 54 526,53 грн. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Таким чином, надана виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку заборгованості та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Стосовно доводів сторони відповідача щодо неукладеності кредитного договору, то суд звертає увагу, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. За змістом ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Момент початку перебігу позовної давності визначений у ст. 261 Цивільного кодексу України, згідно із якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено,\~ що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилини 24.02.2022 строком на 30 днів. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19 такого змісту: «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Зазначений Закон України від 15.03.2022 №2120-IX набрав чинності 17.03.2022. У свою чергу, Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025, який набрав законної сили 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Відтак, положення про\~ позовну давність відновлено з 04.09.2025. Оскільки позивачем даний позов було пред`явлено 14.02.2025, то станом на день звернення до суду з позовом позовна давність була зупинена. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовна давність при пред`явленні позивачем до суду даного позову не спливла, оскільки вказаний договір було укладено 17.05.2021 строком до травня 2027. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 гривень, що підтверджується матеріалами справи. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 гривень. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.137 ЦПК України). За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи : копію договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2023 укладеного між ТОВ "ФК"Сіті Фінанс" та адвокатом Титаренко В. В., копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 14.06.2023, замовлення № 826 до договору про надання правничої допомоги від 14.06.2023, копія акту виконаних робіт від 07.112024; копію платіжної інструкції № 2593 від 08.11.2024, відповідно до якої ТОВ "ФК"Сіті Фінанс" перерахувало адвокату Титаренко В.В. суму 1400 грн. відповідно до умов договору про надання правничої допомоги. Дані докази, на переконання суду, є належними та допустимими щодо обґрунтування витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1400 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 4428,00\~ грн (судовий збір - 3028 грн + витрати на правову допомогу 1400,00 грн).

Outcome: approved