Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-20 00:00:00

26 вересня 2025 року представник позивача адвокат Сащук М.М., діючи в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з зазначеним позовом, пред`явивши вимогу щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення останнім 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. На обґрунтування заявлених вимог сторона позивача посилається на те, що 21 лютого 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який згодом за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 09 грудня 2021 року, було розірвано. Від подружніх відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час останній навчається на третьому курсі денної форми навчання освітнього ступеня бакалавра факультету іноземної філології УДУ імені Михайла Драгоманова, у зв`язку з чим не може ніде повноцінно працевлаштуватись, тобто потребує відповідної фінансової допомоги належного розміру, яку відповідач добровільно не надає. [PERSON] навчається на платній основі, вартість навчання за один рік 36\~000 грн. Сторона позивача зазначає, що з моменту розлучення та по даний час син проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Однак позивач не в змозі самостійно утримувати сина, адже витрати пов`язані з утриманням, навчанням сина є для неї надмірною фінансовою ношею. У свою чергу, як зазначає сторона позивача, відповідач належної участі в утриманні дитини не приймає, належної фінансової допомоги не надає, хоча є здоровою, працездатною людиною, офіційно працевлаштований, тому має змогу та повинен надавати належну фінансову допомогу сину, що пов`язана із його навчанням. У зв`язку з цим, оскільки вирішення вказаного спору у добровільному порядку не виявляється за можливе, позивач була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом про стягнення аліментів на утримання сина на період його навчання до досягненням ним 23 років у примусовому порядку. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 31 жовтня 2025 року, яке у подальшому з підстав першої неявки відповідача у судове засідання було відкладене до 21 листопада 2025 року. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 25, 26, 38, 39). 30 жовтня 2025 року та 19 листопада 2025 року представник позивача Сащук М.М., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотання про здійсненні розгляду справи без їхньої участі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с. 30, 42). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, засобами поштового зв`язку (а.с. 28, 41), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 29, 37). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 27, 40). Причину своєї неявки до суду не повідомляв. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подавав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є копія відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 квітня 2003 року (а.с. 7 зворот). Відповідно до рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується відповідною копією рішення (а.с. 11). Як вбачається із копії наказу №\~1311 Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, виданого 13 вересня 2025 року, [PERSON] , поновлено з 13 вересня 2025 року до складу студентів 3-го курсу денної форми навчання освітнього ступеня бакалавра факультету іноземної філології УДУ імені Михайла Драгоманова, за спеціальністю «035.041 Філологія. Германські мови та літератури (переклад - включно), перша-англійська», дата завершення навчання 30 червня 2027 рік, вартість навчання 36\~000 грн за один навчальний рік (а.с. 12). Таким чином, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять інформації щодо дострокового припинення [PERSON] такого навчання, з наведеного вбачається, що повнолітній син сторін по справі, якому ще не виповнилося 23 роки, проходить навчання на денній платній формі в УДУ імені Михайла Драгоманова м. Київ, кінцевий термін закінчення навчання 30 червня 2027 року. Згідно з ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що повнолітній [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з його навчанням. Суд звертає увагу, що положення статті 199 СК України не передбачають обов`язкову реєстрацію дитини з одним із батьків, а лише передбачають, що вона повинна У зв`язку з цим, скориставшись своїм правом, передбаченим вищевказаною нормою закону, позивач і звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах сина. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі є батьком [PERSON] , який набув повноліття, при цьому ще не досягнув віку 23 років та продовжує навчання у закладі освіти, і потребує матеріальної допомоги у зв`язку з таким навчанням, шляхом його поліпшення за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 200 СК України, визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, суд ураховує матеріальне становище дитини, яке потребує поліпшення у зв`язку з її навчанням; наявність у платника аліментів місця роботи та можливості сплачувати аліменти, задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, наявність у відповідача інших утриманців дружини та другої неповнолітньої доньки; а також ту обставину, що положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний гарантований розмір аліментів, не поширюється на повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має вік, який відноситься до періоду активної трудової діяльності людини, відомості щодо наявності у нього стану інвалідності чи підстав вважати його непрацездатним матеріали справи не містять. Також, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, судом також не встановлено наявності у нього інших утриманців. Суд зважає, що відповідач по справі не скористався наявним у нього правом на подачу відзиву. Проаналізувавши фактичні обставини справи у їх сукупності із нормами права, якими врегульовано вказані правовідносини суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Позивач жодним чином не довела факту того, що відповідач дійсно має змогу сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, водночас суд наголошує на тому, що згідно законодавства України батьки зобов`язані здійснювати утримання власних дітей; матеріальне становище дитини, дійсно потребує поліпшення у зв`язку з його навчанням; задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, оскільки відомості щодо їх інвалідності чи наявності тяжких хронічних захворювань у суду відсутні. Відтак суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у вигляді 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, розмір якого буде достатнім для належного забезпечення матеріальних потреб сина на період його навчання, до досягнення ним 23 років. Оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial