Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-19 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Богатова Імма Олексіївна про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом зняття арешту. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що у червні 2024року [PERSON] звернулась до Центру надання адміністративних послуг м.Покровськ Донецької області для реєстрації свого будинку у ДРРП (Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності) на яку у позивачки виникло право власності до 01.01.2013року тобто до запровадження ДРРП у 2013 році. Того ж місяця 2024року позивачу відмовили у реєстрації будинку [ADDRESS] у ДРПП та надали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за № 73600550 від 12.06.2024року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав за № 383170577 вбачається, що обтяження було зареєстровано 09.09.2005 року за № 2373097 реєстратором приватним нотаріусом Богатовою I.О., на підставі ухвали б/н 29.05.1996 року видана Красноармійським міським судом де власник значиться [PERSON] . Зазначає, що будинок [ADDRESS] належить позивачці на підставі договору дарування від 28.04.1998року укладеного між [PERSON] та позивачкою. Зазначає, що при накладенні арешту на її будинок було допущено помилку, оскільки договір дарування від 28.04.1998 року будинку [ADDRESS] було посвідчено приватним нотаріусом Богатовою І.О., і при посвідчені правочину Першою Красноарміською державною нотаріальною конторою було надана паперова довідка про відстність арешту та заборон на вище вказаний житловий будинок. Таким чином, накладений арешт на будинок позивачці порушують її права як власника, оскільки накладений арешт обмежує її у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. 19 травня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. 15 вереся 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Про винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, заяв клопотань не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Богатова Імма Олексіївна у судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином, заяв клопотань не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції від 21.04.1999 року, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 28 квітня 1998 року, який засвідчений Приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Богатовою І.А., зазначається, що [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що находиться у [ADDRESS] номер двадцять шість, крім того, зазначається, що на момент здійснення правочину відсутність арешту та заборони, які перевірено. Даний факт підтверджуються також інформаційною довідкою з КП «Бюро технічної інвентаризації» від 03.05.2024 року №978/01-02, до 01 січня 2023 року, будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Богатовою І.О., приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області від 28.04.1998 р., в реєстрі за №1910. В КП «БТІ» зареєстровано 29.0.1998 р. в кн..32 за реєстровим №7279. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано обтяження №2373097. Згідно відповіді від 20.06.2024 року №472/01-16 Приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Богтової І.О., зазначається, що при посвідченні правочину у 1998 році, Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою була надана паперова довідка про відсутність арешту та заборони на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки електронна база даних була створена у 2001 році - 04.06.2002 р. № реестру 317297-255, нею, як реестратором, було перенесено обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , з паперового носія - "Реєстру для реєстрації заборони відчуження житловий будинків (частин житловий будинків), а також арештів, накладених на будинки судовими органами" справа №02-22, який був наданий Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою для створення електронної бази даних, в якому був відсутній відповідний запис про зняття заборони. Обтяження було накладено, згідно ухвали Краснормійського міського суду Донецької області б/н від 29 травня 1996 року. На запит Красноармійський міський суд Донецької області не надав підтвердження про зняття заборони відчуження на житловий будинок [ADDRESS] , тому обтяження було перенесено в електронну базу даних. Врахувуючі вищевказане та згідно діючого законодавства надати документи щодо накладання арешту - не має можливості. Для зняття обтяження з житлового будинку [ADDRESS] . Зазначається, що необхідно звернутися до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, для отримання відповідної ухвали суду про зняття обтяження. Звернувшись до Красноармійського міськрайонного суд позивачем отримано довідки від 25.06.2024 року № 5/52/2024, в якій зазначається, що відповідно до Наказу Державної судової адміністрації України від 13.11.2023 №524 були переведені заходи щодо евакуації всіх судових справ Красноармійського міськрайонного суду з 1946 року по 2022 року поза межі Донецької області. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності. Відповідно до п. 10 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, Завершені виконавчі провадження, виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця B порядку, визначеному розділом Х цих Правил. До передачі до архіву такі виконавчі провадження зберігаються за місцем їх формування. За нормами ч.1 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 21.04.1999 року, яка діяла на час завершення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій" № 74/5 від 15.12.99, що діяв на момент завершення виконавчого провадження якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого 20.03.1952 р., гарантовано захист права власності. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності за положенням ч.1 ст. 317 ЦК України є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено що, власник здійснює право власності шляхом володіння, користування і розпорядження своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Принцип непорушності права власності встановлений ч.1 ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2022 року по справі № 343/2260/20. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що позивач володіє майном у встановленому законом порядку та наявність арешту, який накладений постановою про арешт майна боржника № 2373097 від 09.09.2005 року перешкоджають власникові вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження. Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд вбачає, що наявний арешт (обтяження) майна порушує речові права позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту, а заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: approved