Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-18 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 8 вересня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 1665249 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату в сумі позики. Кредит надається строком на 345 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 23 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання виконало та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 10400 гривень. Крім того, 3 серпня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 1665249 про надання споживчого кредиту, та ТОВ «Селфі Кредит» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 гривень. Відповідачка здійснила часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1665249 від 31 липня 2024 року. Між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» 20 січня 2025 року було укладено Договір Факторингу № 01.02-01/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» Права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 01.02-01/25 від 20 січня 2025 року до Договору Факторингу № 01.02-01/25 від 20 січня 2025 року, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 74818 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на дату подачі позову, становить 74818 грн. та складається із заборгованості за основним боргом 18400 грн.; заборгованості по відсотках 47218 грн.; пені 9200 грн. Також позивач просить стягнути 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1763319 від 11 вересня 2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в порядку п. 3) ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, про поважні причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалою суду від 19 листопада 2025 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 1665249 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т862 31.07.2024 14:25:52 [PERSON] . Крім того, 3 серпня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 1665249 про надання споживчого кредиту, та ТОВ «Селфі Кредит» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 гривень. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року №675-VIII\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої\~статті 639 Цивільного кодексу України\~(далі ЦК) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,207 ЦК). Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується Судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК). Із позовної заяви вбачається факт укладання 31 липня 2024 року [PERSON] кредитного договору з ТОВ «Селфі Кредит» та додаткової угоди до договору № 1665249 про надання споживчого кредиту. Наведене підтверджує укладення кредитного договору і виникнення зобов`язань між сторонами. Отримання коштів відповідачем в розмірі 18400 грн. підтверджується доказами, наданими позивачем, кошти за договором позики було переведено на картковий рахунок № [NUMBER] , які суд приймає до уваги. Зазначені обставини [PERSON] в порушення статей\~12,\~81 ЦПК\~не спростувала. Згідно зі статтею 60\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Тобто, позивач не має доступу до виписки з банківської картки відповідача та не може такий отримати, оскільки така виписка становить банківську таємницю захищену законодавством. Щодо відсутності квитанцій та будь-яких доказів перерахування йому коштів за договорами, то це не є обов`язковою умовою для підтвердження наявності заборгованості та користування кредитними коштами. Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц, касаційний суд виснував, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. В даному випадку, факт видачі кредитних коштів підтверджується фактом укладення Кредитного договору, а також фактом користування відповідачкою такими, оскільки за кредитним договором № 1665249 від 31 липня 2024 року та додаткової угоди до договору № 1665249 про надання споживчого кредиту відповідачці було надано 18400 гривень у користування, однак як слідує з розрахунку заборгованості по даному договору, то заборгованість становить суму 74818 грн., з яких: 18400 грн. грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 47218 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам; 9200 грн. - пеня. Між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» 20 січня 2025 року було укладено Договір Факторингу № 01.02-01/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» Права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 01.02-01/25 від 20 січня 2025 року до Договору Факторингу № 01.02-01/25 від 20 січня 2025 року, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 74818 грн. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 1665249 первісному кредитору відповідач не надав. Враховуючи, що на час розгляду справи відповідачкою не надано доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 1665249 від 31 липня 2024 року про надання споживчого кредиту в сумі 65618 грн., з яких 18400 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 47218 грн. - заборгованості за відсотками, підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 9200 грн. суд зазначає наступне. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. Верховна Рада України 15 березня 2020 року прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також розділ IV\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 9200 грн. є необґрунтованими і до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» про стягнення заборгованості з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, у відповідності до\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за сплачений судовий збір в розмірі 2124 грн. 53 коп. (65618 * 2422,4 / 74818 = 2124,53).

Outcome: partial